Справа № 300/564/19
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 300/564/19

адміністративне провадження № К/9901/23074/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 300/564/19

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського відділу Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення

за касаційною скаргою Івано-Франківського міського відділу Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів: Бруновська Н. В., Затолочний В. С., Матковська З. М.) від 17 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського міського відділу Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області, в якому просив:

- про визнання протиправним та скасування рішення Івано-Франківського міського відділу Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області № 1 від 05 березня 2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним, оскільки з його змісту не зрозумілим є висновок уповноваженого органу про порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та відповідно прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

3. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

4. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року та ухвалено нове судове рішення.

Визнано протиправним та скасовано рішення Івано-Франківського міського відділу Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області № 1 від 05 березня 2019 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківського міського відділу Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області Державної міграційної служби України в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 6800,00 грн. та суму в розмірі - 778,00 грн. згідно квитанції № 177 від 15 березня 2019 року та за подання апеляційної скарги в розмірі 1152,00 відповідно до квитанції 4711-80 від 31 травня 2019 року.

5. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 12 серпня 2019 року Івано-Франківський міський відділ Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року та залишити в силі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року.

6. Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Івано-Франківського міського відділу Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області; відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення; установлено десятиденний строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

7. 09 вересня 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу Івано-Франківського міського відділу Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області, в якому позивач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

8. Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 лютого 2017 року громадянин Австрії ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського відділу управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області Державної міграційної служби України із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», у зв`язку з тим, що його син ОСОБА_4 є громадянином України (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане 28 серпня 2009 року відділом РАЦС Івано-Франківського МУЮ).

10. На підтвердження перебування в Україні позивач при поданні документів на отримання дозволу на імміграцію подав в Івано-Франківський МВ УДМС України в Івано-Франківській області паспорт НОМЕР_2 .

11 . На виконання вимог п. 12 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983, відповідач направив запит в Адміністрацію Державної прикордонної служби України за № 15/1150 від 20 лютого 2017 року, запит в Сектор Укрбюро Інтерполу ГУНП України в Івано-Франківській області за № 15/1089 від 17 лютого 2017 року, запит в управління СБУ в Івано-Франківській області за № 15/1149 від 20 лютого 2017 року, за результатами розгляду яких цими органами не встановлено підстав для заборони надання дозволу на імміграцію громадянину Австрії ОСОБА_1 .

12. За результатами проведених перевірок, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», 11 серпня 2017 року Івано-Франківським МВ УДМС в Івано-Франківській області прийнято рішення щодо видачі дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_1 .

13. На підставі зазначеного рішення, 11 серпня 2017 року Івано-Франківським МВ УДМС в Івано-Франківській області видано дозвіл за № 15/62 на імміграцію в Україну громадянину Австрії ОСОБА_1 .

14. Відповідно до наказу ДМС України від 18 липня 2017 року «Про внесення змін до наказу ДМС від 16 вересня 2014 року № 242» та порядку обробки даних у режимі он-лайн запит/відповідь із використанням веб-інтерфейсу системи «Аркан» у режимі тестування (у редакції наказу ДМС від 18 липня 2017 року № 190) у серпні 2018 надіслано до Департаменту інформації, телекомунікації та захисту інформації ДМС України дві заявки на доступ до ВІЗВ «Аркан-веб» головному спеціалісту відділу у справах іноземців та осіб без громадянства та запобігання нелегальній міграції УДМС в області Савчук Г. С. , та головному спеціалісту відділу з питань громадянства, паспортизації та реєстрації УДМС в області Дімнич Л. В. Доступ до ВІЗВ «Аркан-веб» для вказаних працівників УДМС в області отримано 20 жовтня 2017 року.

15. Наказом ДМС України від 08 червня 2018 року № 91 «Про оголошення рішення Колегії ДМС України» оголошено для виконання рішення Колегії ДМС України від 01 червня 2018 року № 1. Наказано керівникам самостійних структурних підрозділів апарату ДМС, начальникам ГУДМС, УДМС в областях та місті Києві, генеральному директорові ДП «Документ» організувати роботу з реалізації рішення Колегії ДМС в повному обсязі та у визначені терміни.

16. Відповідно до рішення Колегії ДМС України від 01 червня 2018 року № 1 «Про результати роботи ДМС» Колегією, зокрема, вирішено запровадити пілотний проект щодо здійснення обов`язкової перевірки документів, що є підставою для оформлення набуття громадянства; забезпечити обов`язкову перевірку наданих іноземцями та особами без громадянства оригіналів та копій документів, що містять штампи перетину кордону за даними Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» у разі їх звернення з питань продовження строку перебування на території України, оформлення посвідки на тимчасове проживання, надання дозволу на імміграцію, оформлення посвідки на постійне проживання; до 21 червня 2018 року скласти та затвердити графіки перевірок справ про надання дозволу на імміграцію з 01 червня 2018 до 01 серпня 2012 року (у зворотному порядку) з метою перевірки законності перебування іноземців в Україні на момент подачі та отримання документів (за даними Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан») та дійсність поданих документів, виданих в Україні, що стали підставою для надання дозволу на імміграцію (у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян). У разі виявлення порушень вимог чинного законодавства за результатами перевірки приймати відповідні рішення.

17. На виконання пункту 5.11 рішення Колегії ДМС України від 01 червня 2018 року № 1, оголошеного наказом ДМС України від 08 червня 2018 року № 91 щодо проведення перевірок справ про надання дозволу на імміграцію з 01 червня 2018 року до 01 серпня 2012 року (у зворотному порядку) на предмет законності перебування іноземців в Україні на момент подачі та отримання документів за даними Інтегрованої міжвідомчої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон програми «Аркан», Управлінням ДМС України в Івано-Франківській області проведено перевірку справи № 15/195 від 17 лютого 2017 року на підставі якої громадянин Австрії ОСОБА_1 , отримав дозвіл на імміграцію в Україну та документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4 в результаті якої виявлено, що громадянин Австрії ОСОБА_1 перебував на території України з порушенням строків перебування, а саме 74 дні, перетинав кордон України за двома різними паспортними документами, а саме паспортами серії НОМЕР_2 та НОМЕР_6.

18 . 25 лютого 2019 року Управління ДМС України в Івано-Франківській області листом № 26015-1624/26.2-19 повернуто начальнику Івано-Франківського МВ УДМС в Івано-Франківській області справу № 15/195 від 17 лютого 2017 року для прийняття рішення щодо скасування дозволу на імміграцію громадянину Австрії ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

19. 05 березня 2019 року ОСОБА_1 прибув до територіального підрозділу разом із цивільною дружиною ОСОБА_9 для ознайомлення матеріали провадження. При звірці даних з системи «Аркан» та штампів перетину кордону, проставлених у пред`явленому ОСОБА_1 паспорті серії НОМЕР_6 , встановлено, що в періоди, показані в програмі «Аркан» позивач перебував в Україні за паспортом НОМЕР_6 . Звіркою підтверджено встановлений за допомогою системи «Аркан» факт порушення дозволеного терміну перебування позивача в Україні на 74 дні.

20. Працівником Івано-Франківського МВ УДМС України в області зроблено світлокопії сторінок пред`явлених паспортних документів НОМЕР_2 та НОМЕР_6 із штампами про дату перетину кордону.

21. Відповідно до доповідної записки головного спеціаліста Івано-Франківського МВ УДМС в Івано-Франківській області Заліської М. М. адресованої керівнику Івано-Франківського МВ УДМС в Івано-Франківській області Непеляку В . В. , від надання письмових пояснень щодо причин не пред`явлення двох наявних паспортів при поданні документів на отримання дозволу на імміграцію в Україну позивач відмовився.

22. Івано-Франківським МВ УДМС України в Івано-Франківській області за наслідками розгляду матеріалів справи № 15/195 від 17 лютого 2017 року на підставі якої громадянин Австрії ОСОБА_1 , отримав дозвіл на імміграцію в Україну та документований посвідкою на постійне проживання серії, з врахуванням обставин, виявлених перевіркою Управління ДМС України в Івано-Франківській області, складено 05 березня 2019 висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених ст. 12 Закону України «Про імміграцію», який затверджено начальником Івано-Франківського МВ УДМС України в області 05 березня 2019 року.

23. Зазначеним висновком вирішено скасувати рішення Івано-Франківського МВ УДМС в Івано-Франківській області від 11 серпня 2017 року про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_1 та скасувати посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_4 , визнати її недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню.

24. 05 березня 2019 року начальником Івано-Франківського МВ УДМС України в області Непеляк В. В. прийнято рішення № 1 про скасування дозволу виданого 11 серпня 2017 року на імміграцію в Україну, громадянину Австрії ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію». А також на підставі пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321 скасована посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 23 серпня 2017 року.

25. Вважаючи незаконним рішення відповідача щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

26. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що факт перетину позивачем кордону України за двома різними паспортними документами, а саме паспортами серії НОМЕР_2 та НОМЕР_6 та перебування на території України з порушенням строків перебування на 74 дні станом на 17 лютого 2017 року, підтверджено зібраними та наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами. Відтак, позивач свідомо не подав при поданні документів 17 лютого 2017 року паспортний документ НОМЕР_6 та копію всіх його сторінок з проставленими штампами про дату перетину кордону, а також нотаріально посвідчений переклад даного паспортного документа.

27. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що виявлене порушення позивачем дозволеного законодавством строку перебування в Україні є підставою для скасування дозволу на імміграцію передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», оскільки норма права не містить обмежень щодо вчинення порушень міграційного законодавства часом перебування в статусі іммігранта. Відтак, оскаржуване рішення відповідача № 1 від 05 березня 2019 року є законним.

28. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що помилковим є висновки суду про те, що позивач 17 лютого 2017 року при зверненні до Івано-Франківського міського відділу УДМС України в Івано-Франківській області про надання дозволу на імміграцію в Україну свідомо не подав ще один паспортний документ НОМЕР_6 , оскільки представники міграційної служби не з`ясовували скільки паспортів є в ОСОБА_1 , не вимагали іншого паспорту, а тому останній подав один із наявних в нього паспортів на свій розсуд без жодного умислу, що не зміг спростувати представник відповідача.

29. Зокрема, апеляційний суд зазначив, що чинним законодавством закріплено перелік документів, які додаються до заяви про надання дозволу на імміграцію. Тобто, паспорт подається до територіальних органів ДМС при отриманні дозволу на імміграцію лише з метою встановлення (ідентифікації ) особи та підтвердження її громадянства ( підданства ) чи статусу особи без громадянства. Жодних вимог щодо обов`язку особи, яка звертається за отримання дозволу на імміграцію, вказувати відомості про усі паспортні документи, які є у неї чинним законодавством не передбачено, а тому позивач не вчинив жодних порушень при поданні заяви про дозвіл на імміграцію.

30. Також, апеляційний суд звернув увагу, що зі змісту оскаржуваного рішення міграційного органу від 05 березня 2019 року не зрозуміло, що стало підставою для висновку уповноваженого органу про порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну. У зазначеному рішенні не вказано в який період за яке саме порушення та якого саме законодавства ОСОБА_1 міграційний орган скасував дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне місце проживання.

31. Крім цього, суд апеляційної інстанції звернув на те, що позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою України ОСОБА_9 з якою є спільні діти: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також, що позивач є співзасновником ТОВ «Деревообробна компанія «Вуд-ІФ», яке здійснює діяльність в Україні в Івано-Франківській області, а відсутність позивача на території України може призвести до негативних наслідків. Відтак, міграційний орган скасовуючи позивачу дозвіл на імміграцію, не врахував правові та фактичні наслідки такої дії, не врахував право останнього на сім`ю, інтереси дітей та міцність соціальних, культурних і родинних зв`язків у сім`ї останнього.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

32. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.

33. Зокрема, скаржник зазначив, що суть встановленого порушення полягає не в тому, чи іноземець пред`явив або не пред`явив усі паспортні документи, а у порушенні ним дозволеного терміну перебування, яке було виявлено перевіркою міграційного органу, на що суд не звернув уваги.

34. Форма рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідає формі, наведеній у рекомендаціях ДМС України від 16 липня 2018 року № 8.1/2975-18. Відтак, мотиви апеляційного суду, щодо незрозумілості підстав для висновку про порушення законодавства у рішенні міграційного органу, є помилковими.

35. Також, скаржник зазначив, що у нього відсутній обов`язок з`ясовувати кількість паспортів у особи, а вимагання від особи подання документів чи відомостей, які не передбачені законодавством, є недопустимим.

36. Крім цього, скаржник зазначив, що відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до пп. 2 п. 2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Зважаючи, що позивач порушив строк перебування в Україні на 74 дні, висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог є нелогічним і суперечить обставинам справи.

37. Скаржник зазначив, що врахування субсидіарних обставин (сім`я, участь у товаристві з обмеженою відповідальністю) не передбачено законодавством України під час прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію. Крім цього, скаржник звернув увагу, що судом надано оцінку питанню порушення прав позивача на сім`ю та дітей у зв`язку з видворенням, хоча це не є предметом розгляду у цій справі.

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

38. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

39. Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

40. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

41. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

42. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

43. Згідно ч. 1 - 4 ст. 13 Закону України «Про імміграцію» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

44. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про імміграцію» особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію чи його скасування.

45. Згідно ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

46. Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.

47. Пункт 2. Іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території, зокрема, не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

48. Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983.

49. Пункт 11. Для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються, зокрема, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та копія його сторінок; засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними.

У разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України «Про імміграцію», а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

50. Пункт 12. Територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію, зокрема, формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

51. Пункт 21. Дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

52. Пункт 22. Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

53. Пункт 23. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

54. Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321.

55. Пункт 64. Посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: 1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію»; 2) отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 3) в інших випадках, передбачених законом.

56. Пункт 65. Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

57. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до ч. 1 ст. 341 КАС України, виходить з наступного.

58. Судами попередніх інстанцій встановлено, що на час прийняття рішення щодо видачі дозволу на імміграцію в Україну, відповідачем здійснено відповідну перевірку законності перебування позивача на території України та, відповідно, не було встановлено підстав відмови у наданні дозволу на імміграції в Україні. Крім цього, на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, уповноважений державний орган, перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не виявив.

59. Суд погоджується з висновками апеляційного суду, що у оскаржуваному рішенні відповідача відсутні підстави для висновку про порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та, як наслідок, обґрунтовані підстави для прийняття зазначеного рішення, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

60. Проаналізувавши норми, що регулюють спірні правовідносини, а також зважаючи на фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій, Суд погоджується із висновком апеляційного суду, що у рішенні про скасування дозволу на імміграцію в Україну № 1 від 05 березня 2019 року, не міститься посилань на конкретні обставини, встановлені щодо громадянина ОСОБА_1 , які відповідно до п. 5 ч. 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» можуть бути підставами для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

61. Крім цього, Суд вважає за необхідне зазначити таке.

62. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

63. У контексті практики Європейського суду з прав людини, за ст. 8 Конвенції, видворення особи з країни, де проживають її близькі родичі, становить порушення права на повагу до сімейного життя, яке гарантується положеннями зазначеної статті. У кожному такому випадку питання повинне розглядатися пропорційно меті, яка ставиться, відповідно до вимог конвенції. Право на сім`ю потребує гарантій від усіх випадків утручання, незалежно від того, ким воно ініційоване - органами державної влади, фізичними чи юридичними особами. При розв`язанні спірних правовідносин ураховано правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 18 лютого 1991 року у справі «Moustaquim v. Belgium». ЄСПЛ підкреслив, що у випадках, коли відповідні рішення (про депортацію) являли собою втручання у права, захищені ст. 8 Конвенції, слід обґрунтувати суттєву суспільну необхідність. Крім того, рішення повинні бути співмірні цілям, яких прагнуть досягти за допомогою закону.

64. У ст. 8 Конвенції не йдеться про право проживати або залишатися в конкретній державі. Проте вислання є втручанням у право на сімейне життя, якщо близькі члени родини депортованої особи проживають у країні, з якої цю особу вислали. У таких випадках депортація повинна бути виправданою (рішення у справі «Moustaquim v. Belgium»).

65. Стаття 1 конвенції вимагає від держав гарантувати права та свободи не лише громадянам, а кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією. Яскравими прикладами того, як цей принцип реалізується на практиці, можуть служити заяви, де мовиться про порушення права на сімейне життя у зв`язку з діями держави, спрямованими на депортацію з недоговірної держави особи, яка влаштувала життя з громадянином/громадянкою договірної держави, або на скасування даного цій особі дозволу на проживання.

66. У цій справі, відповідач, скасовуючи дозвіл на імміграцію позивача, мав би також виходити з правових та фактичних наслідків такої дії, а тому був зобов`язаний обґрунтувати суттєву суспільну необхідність прийняття такого рішення та врахувати право позивача на сім`ю, інтереси для добробуту дітей позивача та міцність соціальних, культурних і родинних зв`язків у сім`ї позивача.

67. Так, у Суду немає сумніву, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, в разі набрання законної сили, неминуче призведе до негативних наслідків для позивача. Такими наслідками відповідно до ст. 13 Закону України «Про імміграцію» є безальтернативний обов`язок особи, стосовно якої прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа яка не виїхала протягом місяця підлягає видворенню в порядку передбаченому Законом.

68. Крім цього, Суд зазначає, що відповідачем не дотримано одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме - принципу пропорційності. Який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої, доведеної у встановленому законом порядку, вини останнього.

69. У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію «необхідності у демократичному суспільстві». Так, при визначенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

70. ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу до сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти сторони при застосуванні таких обмежень. А тому, Суд доходить висновку, що будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право передбачене ст. 8 ЄКПЛ не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

71. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою України ОСОБА_9 з якою є спільні діти: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім цього, позивач є співзасновником ТОВ «Деревообробна компанія «Вуд-ІФ», яке здійснює діяльність в Україні в Івано-Франківській області та, відповідно, сплачує податки, а також має ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків.

72. Отже, Суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для позивача та членів його сім`ї скасування дозволу на імміграцію має наслідком повну зміну способу життя родини, в складі якої двоє неповнолітніх дітей.

73. Суд звертає увагу, що перекладати тягар негативних наслідків рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, у зв`язку з виявленням порушення терміну перебування на території України через значний проміжок часу, після отримання такого дозволу, на особу (позивача у справі) є неприпустимим та не пропорційним у розумінні практики ЄСПЛ.

74. Аналіз обставин прийняття рішення № 1 від 05 березня 2019 року про скасування позивачу дозволу на імміграцію дають підстави для висновку, що при його прийнятті порушено принцип верховенства права.

75. Частина 2 статті 3 Конституції України визначає, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

76. Згідно ст. 120 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

77. Враховуючи те, що право позивача, яке є складовою принципу верховенства права, було порушено, колегія суддів вважає вірним висновок суду апеляційної інстанції про необґрунтованість відповідачем прийнятого рішення від 05 березня 2019 року № 1 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Австрії ОСОБА_1 .

78. Щодо стягнення судових витрат за надання правничої допомоги, Суд не надає оцінку оскаржуваному судовому рішенню в цій частині, з огляду на відсутність у касаційній скарзі будь-яких доводів, аргументів чи посилань на порушення апеляційним судом вимог законодавства, що регулює зазначене питання.

79. Отже, враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі про задоволення позовних вимог.

80. Згідно ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

81. З огляду на викладене, висновки апеляційного суду є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

82. Оскільки Суд залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Івано-Франківського міського відділу Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року у справі № 300/564/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов