Справа № 398/2281/19 (2-а/398/86/19)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 398/2281/19 (2-а/398/86/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу поліцейського взводу Управління патрульної поліції в Миколаївській області капрала поліції Колонтаєва Вадима Ігоровича

на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2019 року (головуючий суддя - Орловський В.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до поліцейського взводу Управління патрульної поліції в Миколаївській області капрала поліції Колонтаєва Вадима Ігоровича

третя особа Головне управління Національної поліції в Миколаївській області

про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області із позовом до поліцейського взводу Управління патрульної поліції в Миколаївській області капрала поліції Колонтаєва Вадима Ігоровича (далі - Відповідач), третя особа Головне управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - Третя особа), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №058499 від 24 червня 2019 року, посадової особи - поліцейського взводу Управління патрульної поліції в Миколаївській області капрала поліції Колонтаєва В.І. відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за ч. 1 ст. 121 КУпАП;

- закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на те, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, зокрема норм КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в діях Позивача складу адміністративного правопорушення. З огляду на обставини викладені у позовній заяві просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2019 року по справі №398/2281/19(2-а/398/86/19) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено (а.с. 54-55).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 62-68).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що факт скоєння правопорушення Позивачем підтверджується складеною у відповідності до вимог КУпАП постановою про адміністративне правопорушення, поясненнями поліцейського, який виніс оскаржувану постанову, протоколами перевірки технічного стану транспортного засобу, відеозаписами з нагрудної камери, технічною документацією на транспортний засіб КАМАЗ 53208.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.

За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24 червня 2019 року відносно Позивача складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №058499, якою на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень.

В обґрунтування спірної постанови вказано те, що 24 червня 2019 року о 23 годині 00 хвилини, на а/д М-14 159 км., водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом на якому було збільшено висоту бортів без узгодження відповідних органів, чим порушив п. 31.3 «а» ПДР чим здійснив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП (а.с.8).

Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 24 червня 2019 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X, Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року №3353-XII, Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII, Постанови Кабінету Міністрів України "Про Правила дорожнього руху" від 10.10.2001 року №1306.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваній постанові відсутні посилання на докази, на яких ґрунтується висновок про порушення Позивачем п. 31.3 «а» ПДР, а матеріали справи, також, не містять беззаперечних доказів порушення Позивачем п. 31.3 «а» ПДР, що свідчить про наявність підстав для скасування спірної постанови.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 31.3 «а» Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З матеріалів справи встановлено, що Відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, у якості доказів вчинення Позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП, надав відеозаписи подій 24 червня 2019 року з нагрудної камери , ) (а.с. 42), копії протоколів перевірки технічного стану транспортного засобу №00498-01996-18 від 10.09.2018 року (ДНЗ 10427 КХ ) та №00498-01995-18 від 10.09.2018 року (ДНЗ ВА8165АХ) (а.с. 44, 46) та роздруківку технічних характеристик причепу ГКБ-8350 (а.с. 48).

З приводу допустимості вказаних відеозаписів, як належного доказу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, вона не містить відомостей про здійснення відеозапису правопорушення, та наявність такого відеозаписів взагалі, що є порушенням вимог статті 283 КУпАП щодо змісту постанови.

Отже, в силу зазначених вище положень статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України відеозаписи з камери поліцейського є неналежним доказом у даній справі, а тому колегія суддів не враховує вказаний доказ під час розгляду апеляційної скарги.

Крім того, колегія суддів звертає увагу заявника на те, що з наданих відеозаписів подій 24.06.2019 року , ) не можливо достовірно встановити, що на відеозаписах зафіксовано саме вантажний автомобіль КАМАЗ 5320 з державним номерним знаком НОМЕР_2 разом із причепом ГКБ8350 з державним номерним знаком НОМЕР_3 , що, також, свідчить про відсутність підстав вважати такі відеозаписи належним доказом вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Щодо посилань заявника апеляційної скарги на копії протоколів перевірки технічного стану транспортного засобу №00498-01996-18 від 10.09.2018 року (ДНЗ 10427 КХ ) та №00498-01995-18 від 10.09.2018 року (ДНЗ ВА8165АХ) (а.с. 44, 46) як доказ вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції стосовного того, що самі по собі копії вказаних протоколів свідчать лише про технічну справність транспортного засобу (ДНЗ НОМЕР_2 ) та причепу (ДНЗ НОМЕР_3)з відсутністю інформації про будь-яке переобладнання та, відповідно, про порушення Позивачем Порядку переобладнання транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ №607 від 21.07.2010 року.

Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що оскільки Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, неправомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення основних позовних вимог прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги Відповідача висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського взводу Управління патрульної поліції в Миколаївській області капрала поліції Колонтаєва Вадима Ігоровича - залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2019 року по справі №398/2281/19(2-а/398/86/19) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов