Справа № 500/1464/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8692/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Матковської З.М., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі № 500/1464/19 за адміністративним позовом Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 12.06.2019 року у виконавчому провадженні № 58952016 (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Дерех Н.В. в м. Тернополі Тернопільської області 29.07.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - позивач, Тернопільське ОУПФУ) звернулося з адміністративним позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі відповідач, УДВС), у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 12.06.2019 року про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн. у виконавчому провадженні № 58952016.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що невиконання судового рішення управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому до отримання фінансування, виконати судове рішення, а накладення штрафу в такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

За клопотанням апелянта апеляційним судом здійснено заміну позивача на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Відповідач надав апеляційному суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та підстави ждля його скасування відсутні.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому розгляд справи здійснювався за відсутності представників сторін.

Відповідно до положень частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 року у справі № 500/2219/18 позов ОСОБА_1 задоволено повністю; визнано дії Тернопільського ОУПФУ щодо непроведення ОСОБА_2 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2018 р. в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з суми 31716,00 грн., відповідно до довідки, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Тернопільській області від 02 серпня 2018 р. № 148 протиправними; зобов`язано Тернопільське ОУПФУ здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання.

15.04.2019 року Тернопільським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 500/2219/18.

19.04.2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень (далі ВПВР) УДВС Наконечною І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58952016 про примусове виконання виконавчого листа № 500/2219/18, виданого 15.04.2019 року В даній постанові зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

На адресу ВПВР УДВС Тернопільським ОУПФУ направлено лист, яким повідомлено, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 року у справі № 500/2219/19 виконано.

13.05.2019 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС Наконечною І.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 58952016.

В подальшому, на адресу начальника ВПВРП УДВС від Берегуляка Ф.Г. надійшла інформація від 14.05.2019 року, в якій він зазначив, що на даний час рішення у справі № 500/2219/18 не виконано, а також просив встановити причини невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду та вжити необхідних заході для його виконання.

24.05.2019 року начальником ВПВР УДВС Муликом П.І. винесено постанову про скасування процесуального документу постанови від 13.05.2019 про закінчення виконавчого провадження ВП № 58952016.

Після цього, на адресу Тернопільського ОУПФУ направлено вимогу виконавця від 24.05.2019 року № 1699/03.3-32, якою вимагалось виконати рішення суду в повному обсязі протягом 10 робочих днів, про що письмово повідомити ВПВР УДВС. Однак у даний термін рішення суду не виконане.

12.06.2019 року головним державним виконавцем ВПВР УДВС Лесьна Н.В. винесено постанову про накладення штрафу, якою на Тернопільське ОУПФУ за невиконання виконавчого листа від 15.04.2019 року № 500/2219/18 накладено штраф у розмірі 5100,00 грн.

Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не надано та судом не здобуто будь-яких доказів щодо повідомлення позивачем відповідача про наявність поважних причин щодо невиконання рішення суду у встановлений державним виконавцем строк до винесення оскарженої постанови, тобто з дня винесення вимоги державним виконавцем 24.05.2019 року по 12.06.2019 року.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано статтею 63 вищевказаного Закону, згідно з якою за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що правовою підставою для накладення на боржника штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин. При цьому, поважними, в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення суду божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 року у справі № 500/2219/18 Тернопільським ОУПФУ було в частині виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в межах платежу за один місяць виконано 28.12.2018, проведено перерахунок з 01.01.2018 по 31.01.2018. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.02.2018 проведено 03.05.2019 після надходження ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2019.

На виконання вказаного рішення суду, позивачем відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649 (далі Порядок № 649), включено до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, інформацію про зазначене рішення суду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Порядок № 649 визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 649 боржник - це орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення; рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

При цьому, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649, передбачено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку № 649.

Тобто, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється органами Пенсійного фонду України за правилами Порядку № 649.

Відповідно до п. 5 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тобто, виплати коштів можуть бути здійснені позивачем виключно за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Крім того, відповідно до статей 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

З огляду на викладене, невиконання судового рішення Тернопільським ОУПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі 405/3663/13-а, від 13 червня 2018 року у справі №757/29541/14-а.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання про те, що невиконання Тернопільським ОУПФУ від 03.12.2018 року у справі № 500/2219/18 з поважних причин, що свідчить про протиправність застосування відповідачем до нього штрафу оскаржуваною постановою та наявність підстав для її скасування.

Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Невідповідність висновків суду обставинам справи вважається у тому разі, якщо останні встановлені судом повно та згідно з дослідженими ним доказами, проте висновки зі встановлених обставин зроблені невірно.

Неправильне застосування матеріального права має місце у разі застосування неправильного витлумаченого закону, який хоч і підлягав застосуванню, проте його зміст і сутність сприйнято неправильно через розширене тлумачення.

Суд першої інстанції у справі, що розглядається, неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 370 КАС України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року у справі № 500/1464/19 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн. від 12.06.2019 року у виконавчому провадженні № 58952016.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді З. М. Матковська
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 10.10.2019