Справа № 1170/2а-2452/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 жовтня 2019 року

Київ

справа №1170/2а-2452/12

адміністративне провадження №К/9901/8375/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Віатекс" на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Могилан С.В. від 05.10.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Суховарова А.В., суддів: Олефіренко Н.А., Ясенової Т.І. від 25.12.2014 у справі №1170/2а-2452/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віатекс" до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

В липні 2012 Товариство з обмеженою відповідальністю «Віатекс» (далі-позивач/Товариство) звернулося до суду з позовом до Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби (далі-відповідач/податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.01.2012 №, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів на суму 42708,75 гривень, з яких: 34167,00 гривень за основним платежем та 8541,75 гривень - за штрафними (фінансовими) санкціями; №, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 62136,00 гривень, з яких: 51458,00 гривень за основним платежем та 10678,00 - за штрафними фінансовими санкціями.

Обґрунтовуючи позовну заяву, посилалось на безпідставність висновків відповідача про порушення позивачем положень податкового законодавства та формування відповідних податкових вигод за результатами господарських операцій із контрагентами, які, як вважає податковий орган, фактично не відбулися, оскільки такі господарські операції є реальними та їх виконання підтверджується сукупністю належних доказів.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.10. 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів обґрунтовано тим, що реальність операцій між позивачем та його контрагентами (ПП «Астелікс-2007», ПП «Маркап», ТОВ «Інвестсоюзсервіс») не підтверджується належними та допустимими доказами, які виходячи зі звичайної ділової практики супроводжують фактичне виконання такого роду операцій, а тому, за висновком судів, такі операції не створюють наслідків для податкового обліку й у позивача відсутні підстави для формування спірних сум податкових вигод (податкового кредиту з податку на додану вартість (далі - ПДВ) та валових витрат).

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Вважає, що суди дійшли помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог, адже невірно оцінили залучені до справи докази та фактичні обставини справи, які свідчать про те, що операції між позивачем та його контрагентами фактично проведені та документально оформлені, Товариством дотримано передбачені податковим законодавством умови для формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту з ПДВ, у зв`язку з чим, на його думку, відсутні підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

У визначені ухвалою строки письмових заперечень на касаційну скаргу не надходило.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з питань відображення в податковому обліку операцій із здійснення взаємовідносин з ПП «Маркап», ПП «Астелікс-2007» та ТОВ «Інвестсоюзсервіс» за період з 01.06.2008 по 31.10.2011, за результатами якої складено акт перевірки №495/23-10/33992131 від 17.10.2011, в якому встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог: статті 3, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 51 458,00 гривень;статті 3, підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 34 167,00 гривень.

У акті перевірки Інспекція дійшла висновку про неправомірне формування Товариством витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинам із ПП «Астелікс-2007», ПП «Маркап», ТОВ «Інвестсоюзсервіс», оскільки перевіркою документально не підтверджено факту реальності здійснення таких господарських відносин. На обґрунтування таких висновків контролюючий орган посилався як на податкову інформацію щодо вказаних суб`єктів господарювання, так і на показання свідків, відібранні в межах кримінального провадження.

25.10.2011 на підставі висновків акту перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 51250,50 гривень, у тому числі за основним платежем - 34167,00 гривень та штрафними (фінансовими) санкціями - 17083,50 гривень; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 77187,00 гривень, у тому числі за основним платежем - 51458,00 гривень та штрафними (фінансовими) санкціями - 25729,00 гривень.

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку.

Рішенням Державної податкової служби в Кіровоградській області від 05.01.2012 р. №40/10/25-014 оскаржені податкові повідомлення-рішення скасовано частково та за результатами розгляду скарги прийняті нові: № від 10.01.2012, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 34 167,00 гривень основного платежу та 8 541,75 гривень - штрафних (фінансових) санкцій; № від 10.01.2012, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 51 458,00 гривень основного платежу та 10 678,00 гривень - штрафних (фінансових) санкцій.

Касаційний суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відповідність вимогам законодавства оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з огляду на наступне.

Правовідносини з приводу формування платником податку валових витрат у період до 01 квітня 2011 року регулювалися Закону України від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон №334/94-ВР).

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону №334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу, це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього ж Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону №334/94-ВР датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

За правилами абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону №334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Щодо ж до правовідносин з приводу формування платником податку податкового кредиту у період до 01 січня 2011 року, останні регулювалися Законом України від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі - Закон №168/97-ВР).

О`єктом оподаткування ПДВ відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону №168/97-ВР є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 цього Закону передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 7.5 статті 7 Закону №168/97-ВР датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

За змістом підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов`язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Разом з тим, підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 вказаного Закону встановлено, що у разі якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено пунктом 1.32 статті 1 Закону №334/94-ВР господарська діяльність -будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі, коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що позивач зазначав, що у періоді, який перевірявся, мав господарські відносини із ПП «Астелікс-2007», ПП «Маркап», ТОВ «Інвестсоюзсервіс».

На підтвердження реальності виконання робіт контрагентами - ПП «Астелікс-2007» та ПП «Маркап» позивачем подано копії актів здачі-прийняття робіт №ОУ-3108-13 від 31.08.2009, №ОУ-3009-46 від 30.09.2010, податкових накладних №3108.13 від 31.08.2009, №300946 від 30.09.2010.

Суд касаційної інстанції зазначає, що за певних інших обставин названі документи можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання.

Водночас потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. В інакшому випадку, первинні документи не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку.

Матеріали справи не містять звітів, рекомендацій, довідкових матеріалів тощо, які б були складені за результатами виконання робіт (надання послуг) та давали можливість встановити ким виконано роботи (надано послуги), кількість залучених людей до виконання зобов`язань, витрачений час та порядок формування вартості робіт (послуг).

При цьому, як встановлено судами, підписані за вказаними операціями акти здачі-приймання робіт, податкові накладні не містять назви виконаних робіт, їх змісту, зокрема, не вказано їх конкретного переліку, розрахунків обсягу та ціни в розрізі їх кількості та видів.

Матеріали справи не містять й доказів оплати позивачем вартості виконаних ПП «Астелікс-2007», ПП «Маркап» робіт.

Що ж стосується взаємовідносин позивача з ТОВ «Інвестсоюзсервіс», то будь-яких доказів, які б підтверджували здійснення господарських операцій між останніми надано не було.

Окрім того на час розгляду справи судом апеляційної інстанції набрав законної сили вирок Київського районного суду м.Полтави від 18.12.2012 (справа №1-679/2011), яким директора ПП «Астелікс-2007» ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 205, частиною 3 статті 212, частинами 3, 4 статті 358, частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України й встановлено, що ПП «Астелікс-2007» було придбано без наміру здійснення підприємницької діяльності, з метою прикриття незаконної діяльності суб`єктів господарської діяльності по ухиленню від сплати податків та здійсненню незаконних операцій з переведення коштів у готівку.

Враховуючи встановлені в ході розгляду даної справи обставини ненадання документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання, дефектності первинних документів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що, в даному випадку, надані позивачем первинні документи не підтверджують реальність операцій, які зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання (позивача).

Оскільки під час розгляду справи не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов`язують можливість правомірного формування податкових вигод, правильним є висновок судів про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і зводяться лише до переоцінки встановлених обставин справи.

Враховуючи зазначене, мотиви касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій прийняли рішення за правильного застосування норм матеріального права й з дотриманням процесуальних норм.

За правилами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Віатекс» залишити без задоволення, а постанову Кіроваградського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2014 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду