Справа № 472/486/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 472/486/17
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - Гусака О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веселинівська Автоколона №3" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Веселинівська Автоколона №3", -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - Веселинівська РДА Миколаївської області), в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо відмови у визначенні розміру збитків, заподіяних обмеженням прав позивача, як власника землі, внаслідок неповернення та самовільного використання земельної ділянки ТОВ "Веселинівська автоколона № 3";

- зобов`язати розглянути на Комісії з визначення відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам Веселинівської РДА заяву про визначення розміру збитків, заподіяних обмеженням його прав, як власника землі, внаслідок неповернення та самовільного використання його земельної ділянки ТОВ "Веселинівська автоколона №3".

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що статтями 156 та 157 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитків, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, які визначаються відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 19 квітня 1993 р. N284 (далі - Порядок №284).

Пояснюючи необхідність відшкодування збитків, позивач зазначив, що є власником земельної ділянки, загальною площею 4,386га, яка розташована в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області.

ТОВ "Веселинівська автоколона № 3" користуючись самовільно його земельною ділянкою, після закінчення строку дії договору оренди, завдала йому збитків, розмір яких, повинна встановити Комісія з визначення відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам Веселинівської РДА.

Водночас йому в цьому було відмовлено з підстав того, що розрахунок збитків у вигляді неодержаного прибутку має проводитись Держгеокадастром, відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої Кабінетом Міністрів України 25.07.2007р. №963.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року, що ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, позов ОСОБА_1 - задоволено.

Суд визнав протиправними дії Веселинівської РДА Миколаївської області щодо відмови позивачу у визначенні розміру збитків, заподіяних обмеженням прав, як власника землі, внаслідок її неповернення та самовільного використання ТОВ "Веселинівська автоколона № 3".

Зобов`язав відповідача розглянути подану позивачем заяву, а також визначити розмір заподіяних збитків.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення розміру збитків, заподіяних внаслідок обмеженням прав власника відповідної земельної ділянки, відповідно до ст.157 Земельного кодексу та Порядку №284 належить до повноважень районних державних адміністрацій, а отже Веселинівська РДА Миколаївської області протиправно відмовила позивачу у встановленні розміру завданих збитків.

Суд першої інстанції, провівши аналіз норм Закону "Про оренду землі", Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, та дійшов висновку, що у випадку неукладення договору оренди (непродовження його дії на новий строк), суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені ст.157 ЗК України та Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженим постановою КМУ від 19.04.93 року №284.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, ТОВ "Веселинівська Автоколона №3" просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не врахував, що положення п. 12 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004р., надають підстави вважати, що до повноважень районних державних адміністрацій входить: визначення розміру збитків, заподіяних вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок; встановлення обмежень щодо їх використання, погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведення їх у непридатний для використання стан та неодержання доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Покликаючись на Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.93 року №284, апелянт вважає, що відшкодування збитків за приписами Порядку №284 можливе лише у випадках, якщо такі збитки заподіяні внаслідок дій органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування.

Натомість на його думку, визначення розміру шкоди внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, належить до повноважень Держекоінспекції та її територіальних органів або Дергеокадастру та його територіальних органів.

Отже, на думку апелянта, задовольняючи адміністративний позов, суд зобов`язав суб`єкта владних повноважень вчинити дії, які не належать до його компетенції.

Також апелянта вважав недоречним використання судом першої інстанції висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 14.09.2016 року у справі №6-2588цс15, оскільки спірні правовідносини не є аналогічними.

Позивач та відповідач не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

До суду апеляційної інстанції сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, день та час слухання справи.

Представник ТОВ "Веселинівська автоколона № 3" в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 4,386га (кадастровий номер :05:000:0211), що розташована в межах території Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області (а.с. 19 том 1).

23 лютого 2005р. ОСОБА_1 та ТОВ "Веселинівська автоколона №3" укладений договір оренди вказаної земельної ділянки, згідно якого позивач передав її в оренду підприємству строком на 10 років, до 23.02.2015р. (а.с. 16-18 том 1).

13 серпня 2014р. позивач звернувся до орендаря із заявою про повернення належної йому земельної ділянки, у зв`язку із бажанням обробляти її самостійно, однак підприємство відмовило у задоволенні вказаної заяви, посилаючись на те, що строк дії договору оренди завершується у 2020 р.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 24.02.2016р. у справі №472/1269/15-ц, що набрало законної сили, суд визнав недійсним укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Веселинівська автоколона №3" договір оренди землі та зобов`язав товариство повернути належну позивачу земельну ділянку.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, земельна ділянка була повернута ОСОБА_1 у травні 2016 р..

16 березня 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до Веселинівської РДА Миколаївської області із заявою розглянути на засіданні Комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам про встановлення розміру збитків, заподіяних обмеженням прав власника землі внаслідок неповернення та самовільного використання його земельної ділянки ТОВ "Веселинівська актоколона №3" в період з 23.02.2015 року по квітень 2016 року.

Листом від 20.04.2017 р. Веселинівська РДА Миколаївської області відмовила позивачу у задоволенні такої заяви, посилаючись на те, що розрахунок збитків у вигляді неодержаного прибутку має проводитись Держгеокадастром, відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 25.07.2007р. №963.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апелянта і висновків суду першої інстанції.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, а також перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для її задоволення.

Таких висновків суд апеляційної інстанції, дійшов ураховуючи таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним.

Відповідно до статті 211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із частиною другою статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до пункту "д" частини першої статті 156 Земельного кодексу України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки).

Згідно зі статтею 157 Земельного кодексу України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 157 Земельного кодексу України встановлено, що порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку №284 визначено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Відшкодуванню підлягають, зокрема, інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

При цьому неодержаний дохід - це дохід, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Аналіз наведених вище положень Порядку N284 свідчить, що розміри збитків, заподіяні тимчасовим зайняттям земельної ділянки або неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок, визначаються комісіями з визначення відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, створеними районними державними адміністраціями.

Враховуючи, що заподіяні ОСОБА_1 збитки виникли внаслідок тимчасового зайняття його земельної ділянки ТОВ "Веселинівська автоколона №3", що призвело до неодержання останнім доходів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даному випадку, саме Комісія з визначення відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області має визначити розмір збитків завданих позивачу внаслідок самовільного використання його земельної ділянки.

Наведена судом апеляційної інстанції позиція, побудова на висновках Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 11 червня 2019 р. по справі №820/2639/18.

Варто відзначити, що висновки, викладені в наведеному рішенні, узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду висловленою у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а, в якій суд зазначив, що РДА мала право та повноваження скласти акт про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, а також затвердити його рішенням.

Досліджуючи доводи апелянта, в особі ТОВ "Веселинівська автоколона № 3", колегія суддів встановила, що вони направлені на захист прав суб`єкта владних повноважень.

Так, апелянт не заперечує про те, що він повинен відшкодовувати збитки позивачу, але вважає, що розмір такого відшкодування повинен робити іншій державний виконавчий орган та за іншою Методикою. На його думку, суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 , примусив відповідача, прийняти рішення поза межами його повноважень.

Колегія суддів вважає, що із викладеної правової позиції апелянта не можливо встановити, яке саме право товариства буде порушено, якщо визначення збитків буде проводитися за приписами Порядку №284.

Не поділяючи довід апелянта про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу № НОМЕР_1 , колегія суддів звертає увагу, що у випадку неукладення договору оренди або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені статтею 157 Земельного кодексу України та Порядком.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права особи, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Позаяк суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є підстави, відповідно до ст. 316 КАС України для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.10 ч.6 ст.12 КАС України до справ незначної складності відносяться інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, колегія суддів дійшла висновку, що оскарження рішення апеляційного суду можливо лише у випадках, перелічених вище.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веселинівська Автоколона №3" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 15.10.2019 року.