Справа № 320/1080/19
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року м. Київ №320/1080/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В.,

за участю секретаря судового засідання Чубко А.Ю.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідачів - Голосія Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до міського голови Броварської міської ради Київської області ОСОБА_2 та Броварської міської ради Київської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до міського голови Броварської міської ради Київської області ОСОБА_2 та Броварської міської ради Київської області, в якому просить (з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 22.04.2019 та від 04.06.2019 (том 1, а.с.105-108, 209-212):

1) визнати протиправними дії міського голови Броварської міської ради Київської області ОСОБА_2:

- щодо відмови розглянути на черговій сесії міської ради 15.08.2017 проект рішення міської ради про надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою, в редакції: " 5.3. ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га, за рахунок земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 ;

- щодо умисного перешкоджання позивачу в набутті у власність земельної ділянки не розглядом даного проекту рішення ради на сесії міської ради 15.08.2017;

- щодо перевищення та невиконання своїх службових повноважень, за втручанням в дії органу влади, щодо розгляду заяви позивача виключно на сесії міської ради;

- щодо надання недостовірної інформації, що цей проект рішення був розглянутий на сесії міської ради;

- щодо переслідування позивача за його правову позицію та захист своїх прав в судах;

- щодо сприяння іншим особам в рейдерському захопленні земельної ділянки іншими особами;

- щодо знущання та приниження честі та гідності позивача, що привело до ненабуття у власність земельної ділянки позивачем, та завдало матеріальних збитків та тяжких моральних страждань;

2) визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області:

- щодо порушення терміну розгляду заяви позивача від 25.05.2017 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ;

- щодо відмови розглянути на черговій сесії міської ради 15.08.2017 заяву позивача від 25.05.2017 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ;

- щодо відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ;

- щодо надання неодноразово недостовірної інформації, що міська рада нікому не надавала дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо даної земельної ділянки;

- щодо рейдерського захоплення даної земельної ділянки;

- щодо позбавлення позивача можливості скористатися своїми правами на набуття у власність земельної ділянки;

- щодо знущання та приниження честі та гідності позивача;

3) зобов`язати Броварську міську раду Київської області скасувати надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та відповідно затвердження проекту землеустрою іншій особі щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ;

4) зобов`язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати позивачу матеріальні збитки в розмірі 3 000 000 грн.;

5) зобов`язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 3 000 000 грн.;

6) зобов`язати Броварську міську раду Київської області надати звіт про виконання судового рішення;

7) визнати неправомірними дії Броварської міської ради за надання позивачу неодноразово недостовірної інформації, в тому числі під час особистого прийому 05.09.2018 та 12.09.2018, про те що дана земельна ділянка перебуває в комунальній власності;

8) визнати неправомірними дії Броварської міської ради за неоднакове застосування норм законодавства при вибірковому наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, з підстав не передбачених законодавством, коли дев`ять громадян звернулися з заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а дозвіл було надано тільки одному, (можливо умисно для подальшої перепродажі);

9) визнати неправомірними дії Броварської міської ради за порушення Закону України "Про захист персональних даних", винесенням на сесію міської ради 15.08.2017 проекту рішення м/ради про надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що привело до оприлюднення інформації, яка є службовою інформацією та приватною інформацією та позивач не надавав дозволу на оприлюднення повної адреси земельної ділянки на сайті Броварської міської ради, що привело до звернення з заявами про отримання проекту землеустрою вісьмома громадянами;

10) визнати неправомірними дії Броварської міської ради за надання інформації та графічних матеріалів щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, іншим особам, з метою перешкоджання позивачу в набутті в власність земельної ділянки;

11) визнати неправомірними дії Броварської міської ради за порушення ст.ст. 3, 14, 16, 19, 22, 24 Конституції Україні, п. 7 ст. 118, п. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, щодо набуття в власність земельної ділянки позивачем, при розгляді заяви позивача від 25.05.2017 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та права позивача на отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.05.2017 у порядку, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України, він звернувся до Броварської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з цим, відповідач вказану заяву у порядок та спосіб, визначений Земельним кодексом України, не розглянув.

Зокрема, позивач стверджує, що на сесію міської ради 15.08.2017 був винесений проект рішення про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, однак міський голова відмовився поставити на голосування даний проект рішення на сесії міської ради без жодних посилань на норми законодавства.

Крім того, позивач зазначив, що він неодноразово звертався до міської ради із заявами, в яких просив повідомити про результати розгляду його заяви від 25.05.2017 та надати рішення сесії міської ради від 15.08.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у наданні такого дозволу. Однак, відповідачі у відповідях на його звернення надавали недостовірну інформацію, що даний проект рішення був розглянутий на сесії міської ради, оскільки будь-якого рішення ними надано не було.

Разом з тим, позивач зауважив, що рішення за результатами розгляду його заяви від 25.05.2017 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 було прийнято Броварською міською радою лише 27.09.2018, що свідчить про порушення відповідачами строку розгляду його заяви.

У той же час, позивач зазначив, що відповідачами неодноразово надавалась йому недостовірна інформація про те, що міська рада нікому не надавала дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо даної земельної ділянки, оскільки в рішенні від 27.09.2018 про відмову у наданні йому дозволу зазначено про те, що дана земельна ділянка знаходиться в межах земель приватної власності.

При цьому, позивач зауважив, що тривала відмова міської ради у розгляді його заяви на сесії міської ради дозволила відповідачам здійснити рейдерське захоплення даної земельної ділянки з метою її перепродажу іншим особам.

У зв`язку з цим, позивач вважає, що такі дії відповідачів порушили його право на отримання даної земельної ділянки у власність, а тому Броварська міська рада повинна відшкодувати йому завдану майнову шкоду за неотриману земельну ділянку та компенсацію витрат на лікування та обстеження через невиліковне захворювання (цукровий діабет, подагра), а також моральну шкоду завдану йому неправомірними діями і рішеннями відповідача, що полягає у приниженні його честі та гідності, не наданні земельної ділянки, погіршення стану здоров`я.

Відповідачі позов не визнали, подали до суду відзив на позовну заяву, в якому просили суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що міська рада та міський голова діяли у відповідності до закону при розгляді клопотання позивача, оскільки виносили його на розгляд сесії міськради. Але за результатом голосування не було набрано достатньої кількості голосів для прийняття рішення по даному питанню.

При цьому, відповідачі вважають, що при розгляді заяви позивача від 25.05.2017 та винесення її на розгляд ними не було порушено строків розгляду заяви, норм чинного законодавства та охоронюваних законом інтересів позивача.

Також, відповідачі зазначили, що жодних доказів завдання оскаржуваними діями майнової та моральної шкоди позивачем суду не надано, а тому ці вимоги є безпідставними та недоведеними.

11 березня 2019 року Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, в якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб і строк для усунення недоліків. Позивач усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом.

Згідно з ухвалою від 22.03.2019, суд поновив ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовом до міського голови Броварської міської ради Київської області ОСОБА_2 та Броварської міської ради Київської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Також, вказаною ухвалою від 22.03.2019 відкрив провадження у справі, визначив, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Ухвалою суду від 11.06.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Під час розгляду справи позивач позовні вимоги підтримав повністю, надав суду пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів у судових засіданнях проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, оцінивши докази, судом встановлено наступне.

25 травня 2017 року позивач звернувся до Броварської міської ради Київської області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в розмірі до 0,10 гектара, розташованої в АДРЕСА_1.

Вказана заява була зареєстрована за №11-16-3/3902 від 25.05.2017.

Листом від 08.06.2017 №1-18/1358 Броварська міська рада повідомила позивача про те, що при розгляді клопотання міська рада зобов`язана перевірити об`єкт (земельну ділянку) на відповідність до генеральних планів населених пунктів, містобудівної документації та інших вимог визначених у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України, а тому земельним відділом Броварської міської ради направлені запити до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (Міськрайонне управління у Броварському районі та м. Броварах) та до Управління містобудування та архітектури для отримання вищезазначеної інформації. Також, у даному листі повідомлено позивача, що тільки при наявності вищезазначеної інформації його питання може розглядатись на сесії Броварської міської ради.

Вказаний лист був отриманий позивачем 09.06.2017, що підтверджується його підписом на листі проходження.

Листом від 07.07.2017 №1-18/1531 Броварська міська рада повідомила позивача про те, що у відповідності до Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформація, що пропонується до розгляду на засіданні сесії Броварської міської ради, оприлюднюється на офіційному сайті міської ради не пізніше 20 днів до дати розгляду, а тому його питання буде включено до проекту рішення чергової сесії Броварської міської ради, засідання якої заплановано на 17.08.2017, та розміщене на офіційному сайті, відповідно до чинного законодавства.

Вказаний лист був отриманий позивачем 19.07.2017, що підтверджується його підписом на листі проходження.

Розпорядженням міського голови від 18.07.2017 №154-ОД було скликано тридцять першу чергову сесію Броварської міської ради VІІ скликання на 15 серпня 2017 року.

На сесію Броварської міської ради 15.08.2017 було винесено проект рішення міської ради про надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою, в редакції: " 5.3. ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га, за рахунок земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 ".

З протоколу №21 від 15.08.2017 тридцять першої чергової сесії Броварської міської ради VІІ скликання вбачається, що головуючий - міський голова ОСОБА_2. поставив на голосування пропозицію підтримати п.5.3 стосовно громадянина ОСОБА_1

Однак, при голосуванні рішення не набрало необхідної кількості голосів депутатів.

Листом від 18.08.2017 №1-18/1758 Броварська міська рада повідомила позивача про те, що його заява від 25.05.2017 розглянута на черговій сесії Броварської міської ради від 15.08.2017, проте за результатами голосування більшістю голосів питання не підтримане.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до Броварської міської ради щодо розгляду його заяви від 25.05.2017 на сесії міської ради та просив надати рішення сесії міської ради від 15.08.2017.

Листом від 06.07.2018 №1-18/651 Броварська міська рада щодо надання витягу з рішення сесії міської ради від 15.08.2017 про "відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 " повідомила позивача, що такого рішення Броварська міська рада на засіданні 15.08.2017 не приймала.

Листом від 23.08.2018 №9-7-2834 на звернення позивача від 20.08.2018 №Л-2280 Броварська міська рада повідомила, що відповідно до інформації земельного відділу Броварської міської ради станом на сьогоднішній день не було задоволено жодного клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою АДРЕСА_1 , і відповідно, не виносилось на засідання міської ради затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за зазначеною адресою.

Також, листом від 02.10.2018 №9-7-3260 на звернення позивача від 26.09.2018 №Л-1311/у та від 26.09.2018 №Л-2593 Броварська міська рада повідомила, що відповідно до інформації земельного відділу Броварської міської ради станом на сьогоднішній день не було задоволено жодного клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою АДРЕСА_1 , і відповідно, не виносилось на засідання міської ради затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за зазначеною адресою.

У той же час, судом встановлено, що 27 вересня 2018 року Броварська міська рада прийняла рішення №1082-45-07, яким відмовила ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що відмова відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки була обумовлена тим, що місце розташування земельної ділянки, зазначене на графічному матеріалі доданому до клопотання №11-6-3/3905 від 25.05.2017, знаходиться в межах земель приватної власності.

Однак, не погоджуючись із діями відповідачів щодо порушення права на отримання даної земельної ділянки у власність, позивач звернувся з даними позовом до суду.

Щодо позовних вимог позивача про:

- визнання протиправними дій міського голови Броварської міської ради Київської області ОСОБА_2 щодо відмови розглянути на черговій сесії міської ради 15.08.2017 проект рішення міської ради про надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою, в редакції: " 5.3. ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га, за рахунок земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 ;

- визнання протиправними дій міського голови Броварської міської ради Київської області ОСОБА_2 щодо умисного перешкоджання позивачу в набутті у власність земельної ділянки не розглядом даного проекту рішення ради на сесії міської ради 15.08.2017;

- щодо перевищення та невиконання своїх службових повноважень, за втручанням в дії органу влади, щодо розгляду заяви позивача виключно на сесії міської ради;

- визнання протиправними дій Броварської міської ради Київської області щодо відмови розглянути на черговій сесії міської ради 15.08.2017 заяву позивача від 25.05.2017 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом, на сесію Броварської міської ради 15.08.2017 було винесено проект рішення міської ради про надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою, в редакції: " 5.3. ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га, за рахунок земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 ".

З протоколу №21 від 15.08.2017 тридцять першої чергової сесії Броварської міської ради VІІ скликання вбачається, що головуючий - міський голова ОСОБА_2. поставив на голосування пропозицію підтримати п.5.3 стосовно громадянина ОСОБА_1

Однак, при голосуванні рішення не набрало необхідної кількості голосів депутатів.

Вказані обставини також підтверджуються відеозаписом тридцять першої чергової сесії Броварської міської ради VІІ скликання від 15.08.2017, яке було оглянуто судом під час розгляду справи.

Наведе свідчить, що доводи позивача про те, що відповідачі відмовились розглянути на черговій сесії міської ради 15.08.2017 проект рішення міської ради про надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою є необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, витягом з протоколу №31 від 15.08.2017.

Крім того, не підтверджуються доводи позивача відносно протиправності дій міського голови Броварської міської ради Київської щодо втручання в дії органу влади з приводу розгляду заяви позивача виключно на сесії міської ради, оскільки міський голова поставив на голосування пропозицію підтримати п.5.3 стосовно громадянина ОСОБА_1 .

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправними дій міського голови Броварської міської ради Київської області ОСОБА_2 щодо надання недостовірної інформації, що цей проект рішення був розглянутий на сесії міської ради, то суд вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як було встановлено судом, проект рішення " 5.3. ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га, за рахунок земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 " був розглянутий на сесії міської ради 15.08.2017, що підтверджується витягом з протоколу №31 від 15.08.2017, а тому відповідач надав позивачу достовірну інформацію по цьому питанню, яка викладена в листі від 18.08.2017 №1-18/1758.

З приводу позовної вимоги позивача про визнання неправомірними дій Броварської міської ради за порушення ст.ст. 3, 14, 16, 19, 22, 24 Конституції Україні, п. 7 ст. 118, п. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, щодо набуття в власність земельної ділянки позивачем, при розгляді заяви позивача від 25.05.2017 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та права позивача на отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частинами 1-5 статті 59 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 та 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Рішення сільської, селищної, міської ради у п`ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов`язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.

Отже, повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність фізичних осіб встановлені, зокрема, статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Тобто, приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заявника повинно прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідач, як орган місцевого самоврядування, зобов`язаний реалізовувати надані йому повноваження у спосіб та строк, встановлений законом.

Умови, за яких орган місцевого самоврядування відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган місцевого самоврядування приймає рішення про надання дозволу. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу місцевого самоврядування - надати дозвіл або відмовити.

Надходження до органу місцевого самоврядування клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є підставою для прийняття Броварською міською радою рішення про надання такого дозволу або відмови у наданні такого дозволу.

Отже, Броварська міська рада була зобов`язана розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.05.2017 у місячний строк та ухвалити рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у його наданні.

Судом встановлено, що на черговій сесії 15.08.2017 Броварська міська рада розглянула заяву ОСОБА_1 від 25.05.2017. Проте, при голосуванні рішення не набрало необхідної кількості голосів депутатів, а отже рішення не було прийнято.

Відсутність належним чином оформленого рішення Броварської міської ради про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачеві після спливу встановленого законом місячного строку свідчить про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність.

Зважаючи на ці обставини, суд відхиляє доводи відповідача про те, що клопотання позивача було розглянуто у встановленому законодавством порядку та спосіб.

Суд зауважує, що протиправні дії суб`єкта владних повноважень - це завжди активна поведінка, що являє собою вчинення певних дій всупереч вимог законодавства та покладених на суб`єкта владних повноважень обов`язків, тоді як під бездіяльністю слід розуміти пасивну форму поведінки суб`єкта владних повноважень, тобто не вчинення ним у встановлені строки дій, що випливають з його повноважень, які він зобов`язаний вчинити.

Пасивна поведінка Броварської міської ради як кваліфікуючий елемент протиправної бездіяльності у спірних правовідносинах присутня, оскільки відповідач не реалізував свою компетенцію та не прийняв відповідне рішення у встановлені законом строки.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування".

Принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Суд звертає увагу на те, що частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У позовних вимогах позивач просить визнати протиправними дії Броварської міської ради за порушення ст.ст. 3, 14, 16, 19, 22, 24 Конституції Україні, п. 7 ст. 118, п. 3 ст. 122 Земельного кодексу України.

Проте, під час розгляду справи судом встановлено, що 15.08.2017 Броварська міська рада допустила бездіяльність при розгляді заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га, оскільки фактично рішення по даному питанню саме у місячний строк прийнято не було.

Таким чином, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, приймаючи до уваги встановлення під час розгляду справи ознаки протиправної бездіяльності відповідача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Броварської міської ради Київської області щодо неприйняття рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га, за рахунок земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 або про відмову у наданні такого дозволу у строки, визначені частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Броварської міської ради Київської області щодо порушення терміну розгляду заяви позивача від 25.05.2017 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України встановлено місячний строк розгляду клопотання особи щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини п`ятої статті 46 Закон №280/97-ВР сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Отже, чинним законодавством України не передбачено право суб`єкта владних повноважень змінювати встановлений законом режим (періодичність) проведення сесій рад не менше одного разу на місяць у випадку надходження на розгляд до ради документів з питань відведення земельних ділянок (зокрема, клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проекту землеустрою на погодження або затвердження тощо). Оскільки останні являються частинами єдиного процесу відведення земельних ділянок, а тому охоплюються терміном "питання відведення земельних ділянок".

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до Броварської міської ради Київської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га, за рахунок земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована 25.05.2017 за №11-16-3/3902.

Проте, рішення за результатами розгляду такої заяви було прийнято Броварською міською радою Київської області лише 27 вересня 2018 року, тобто з порушенням місячного строку.

Отже, наведене свідчить, що дії Броварської міської ради Київської області щодо порушення терміну розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.05.2017 №11-16-3/3902 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в розмірі до 0,10 га в АДРЕСА_1 є протиправними, оскільки вчинені поза місячним строком.

Щодо позовних вимог позивача про:

- визнання протиправними дій Броварської міської ради Київської області щодо надання неодноразово недостовірної інформації, що міська рада нікому не надавала дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо даної земельної ділянки;

- визнання неправомірними дій Броварської міської ради за надання позивачу неодноразово недостовірної інформації, в тому числі під час особистого прийому 05.09.2018 та 12.09.2018, про те що дана земельна ділянка перебуває в комунальній власності, суд зазначає наступне.

Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Водночас, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувач має право оскаржити надання недостовірної або неповної інформації.

Відповідно до частини 3 вказаної статті Закону України "Про доступ до публічної інформації" оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Як було встановлено судом, листом від 23.08.2018 №9-7-2834 на звернення позивача від 20.08.2018 №Л-2280 Броварська міська рада повідомила, що відповідно до інформації земельного відділу Броварської міської ради станом на сьогоднішній день не було задоволено жодного клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою АДРЕСА_1 , і відповідно, не виносилось на засідання міської ради затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за зазначеною адресою.

Також, листом від 02.10.2018 №9-7-3260 на звернення позивача від 26.09.2018 №Л-1311/у та від 26.09.2018 №Л-2593 Броварська міська рада повідомила, що відповідно до інформації земельного відділу Броварської міської ради станом на сьогоднішній день не було задоволено жодного клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою АДРЕСА_1 , і відповідно, не виносилось на засідання міської ради затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за зазначеною адресою.

Водночас, під час розгляду справи судом встановлено, що станом на час надання вказаних відповідей дана земельна ділянка перебувала у власності іншої особи.

Так, зокрема, за наслідками судового розгляду судом встановлено, що Броварською міською радою розглянуто заяву ОСОБА_1 від 25.05.2017 та прийнято рішення №1082-45-07 від 27.09.2018, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що місце розташування земельної ділянки, зазначене на графічному матеріалі доданому до клопотання №11-16-3/3902 від 25.05.2017, знаходиться в межах земель приватної власності.

З даного приводу представником відповідача зазначено, що рішенням Броварської міської ради Київської області від 10.05.2018 №929-40-07 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0825 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1. Кадастровий номер земельної ділянки :01:019:0064.

На підтвердження факту передачі ОСОБА_5 у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:019:0064 відповідачем додано до матеріалів справи рішення Броварської міської ради Київської області від 10.05.2018 №929-40-07 та Інформацію з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 17.05.2019 (номер інформаційної довідки 166921850) (том 1, а.с.174-176).

Отже, наведене свідчить, що Броварська міська рада надала позивача недостовірну інформацію, а тому суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області щодо надання ОСОБА_1 недостовірної інформації, викладеної в листах від 23.08.2018 №9-7-2834 та від 02.10.2018 №9-7-3260 в частині зазначення: "станом на сьогоднішній день не було задоволено жодного клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою АДРЕСА_1 , і відповідно не виносилось на засідання міської ради затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за зазначеною адресою".

Також, підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання протиправними дій Броварської міської ради Київської області щодо надання ОСОБА_1 недостовірної інформації, викладеної під час особистого прийому 05.09.2018 та 12.09.2018 про те, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 перебуває в комунальній власності, оскільки на момент надання такої інформації дана земельна ділянка перебувала у власності іншої особи, що підтверджується рішенням Броварської міської ради Київської області від 10.05.2018 №929-40-07 та Інформацію з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 17.05.2019 (номер інформаційної довідки 166921850).

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Броварської міської ради Київської області щодо відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

У справі, що розглядається, відмова відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки була обумовлена тим, що обрана позивачем земельна ділянка уже відведена та знаходиться у приватній власності іншої особи.

На підтвердження таких обставин відповідач посилається на рішення Броварської міської ради Київської області від 10.05.2018 №929-40-07, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0825 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки :01:019:0064, та Інформацію з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 17.05.2019 (номер інформаційної довідки 166921850), з якої вбачається, що за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:019:0064.

Дослідивши вказані документи, судом з`ясовано, що обрана позивачем для відведення йому у власність земельна ділянка знаходиться у межах земельної ділянки, переданої у власність іншій особі.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Частиною 5 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що обрана позивачем земельна ділянка знаходиться у приватній власності іншої особи і це право на момент вирішення питання (27.09.2018) не припинялось, суд дійшов висновку, що Броварська міська рада Київської області обґрунтовано відмовила позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому, суд зазначає, що саме по собі перебування обраної для безоплатної передачі земельної ділянки у приватній власності іншої особі є вичерпною і достатньою підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо неї третім особам, зокрема позивачу.

Крім того, наведені відповідачем в рішенні від №1082-45-07 від 27.09.2018 обставини, що слугували причиною для відмови, цілком кореспондують визначеному у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України переліку підстав для відмови.

Зокрема, обрання позивачем земельної ділянки, що перебуває у власності іншої особи, свідчить про невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач обґрунтовано відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та правомірно прийняв рішення від №1082-45-07 від 27.09.2018, у зв`язку з чим вимоги позивача про визнання протиправними дій Броварської міської ради Київської області щодо відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

З приводу позовних вимог позивача про визнання протиправними дій міського голови Броварської міської ради Київської області ОСОБА_2 щодо сприяння іншим особам в рейдерському захопленні земельної ділянки та визнання протиправними дій Броварської міської ради Київської області щодо рейдерського захоплення даної земельної ділянки, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки на підтвердження вказаних обставин позивач не надав жодного доказу, а судом під час розгляду справи таких доказів не здобуто. А тому, в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправними дій міського голови Броварської міської ради Київської області ОСОБА_2 щодо переслідування позивача за його правову позицію та захист своїх прав в судах, то суд також вважає її безпідставною, оскільки жодних доказів переслідування позивача Броварським міським головою в матеріалах справи відсутні та позивачем під час розгляду справи суду не надано. Також, позивач під час розгляду справи не зміг пояснити, в чому полягає переслідування за його правову позицію та яким чином це здійснюється.

Відтак, вказана вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

З приводу позовної вимоги позивача про визнання протиправними дій Броварської міської ради Київської області щодо позбавлення позивача можливості скористатися своїми правами на набуття у власність земельної ділянки, то суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не надано суду жодних доказів на підтвердження вказаних обставин. Більш того, Броварська міська рада на сесії розглядала лише питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову у такому наданні, а не про надання у власність земельної ділянки.

Отже, дана вимога є такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій Броварської міської ради за неоднакове застосування норм законодавства при вибірковому наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав не передбачених законодавством, коли дев`ять громадян звернулися з заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а дозвіл було надано тільки одному, (можливо умисно для подальшої перепродажі), суд зазначає наступне.

Так, дійсно, відповідач розглядав клопотання дев`яти громадян про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та за результатами їх розгляду приймав різні рішення.

Водночас, суд звертає увагу на те, що правомірність прийняття рішень щодо інших громадян, окрім ОСОБА_1 , не є предметом даного позову, а тому суд в даному випадку не може надавати оцінку правомірності їх прийняття.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що дана вимога є такою, що не підлягає задоволенню.

З приводу позовної вимоги про визнання неправомірними дій Броварської міської ради за порушення Закону України "Про захист персональних даних", винесенням на сесію міської ради 15.08.2017 проекту рішення м/ради про надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що привело до оприлюднення інформації, яка є службовою інформацією та приватною інформацією та позивач не надавав дозволу на оприлюднення повної адреси земельної ділянки на сайті Броварської міської ради, що привело до звернення з заявами про отримання проекту землеустрою вісьмома громадянами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 11 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом.

Водночас, суд звертає увагу на те, що Законом України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону є підставою для притягнення винної особи до відповідальності.

Отже, вказаними нормами Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено обов`язок відповідача оприлюднювати проекти рішень органів місцевого самоврядування та здійснити таке оприлюднення не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

В той же час, в даному Законі не визначено, що таке оприлюднення здійснюється без зазначення всіх даних, які зазначені в проекті рішення.

Отже, з огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно оприлюднив на сайті міської ради проект рішення " 5.3. ОСОБА_1 земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га, за рахунок земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо оприлюднення даного проекту задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій Броварської міської ради за надання інформації та графічних матеріалів щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , іншим особам, з метою перешкоджання позивачу в набутті в власність земельної ділянки, то суд вважає її необґрунтованою, оскільки на підтвердження вказаних обставин позивач не надав жодного доказу, а судом під час розгляду справи таких доказів не здобуто.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій міського голови Броварської міської ради Київської області ОСОБА_2 та Броварської міської ради Київської області щодо знущання та приниження честі та гідності ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Приписами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас, адміністративною справою у розумінні пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною владних управлінських функцій стосовно іншого суб`єкта.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Частиною 1 статті 201 Цивільного кодексу України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Цивільного кодексу України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Відповідно до ч. 2 ст. 270 Цивільного кодексу України, цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Цивільного кодексу України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Отже, предметом розгляду цивільної справи можуть бути дії органу державної влади (посадової особи), якими порушуються приватні інтереси фізичної чи юридичної особи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що "судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до ч. 5 ст. 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 297 Цивільного кодексу України фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Оскільки позовні вимоги щодо визнання протиправними дій міського голови Броварської міської ради Київської області ОСОБА_2 та Броварської міської ради Київської області щодо знущання та приниження честі та гідності ОСОБА_1 пов`язані з реалізацією його особистих немайнових інтересів, то визнання протиправними дій щодо знущання та приниження честі та гідності є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що даний спір в частині заявлених позовних вимог не належить до юрисдикції адміністративних судів, а повинен вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції.

Суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на наведене та враховуючи зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовна заява в частині заявлених позовних вимог про визнання протиправними дій міського голови Броварської міської ради Київської області ОСОБА_2 та Броварської міської ради Київської області щодо знущання та приниження честі та гідності ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Броварської міської ради Київської області скасувати надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та відповідно затвердження проекту землеустрою іншій особі щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа це - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

В пункті 7 частини 1 зазначеної статті визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій (крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження).

За наслідками судового розгляду судом встановлено, що Броварською міською радою розглянуто заяву ОСОБА_1 від 25.05.2017 та прийнято рішення №1082-45-07 від 27.09.2018, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовним розміром 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що місце розташування земельної ділянки, зазначене на графічному матеріалі доданому до клопотання №11-16-3/3902 від 25.05.2017, знаходиться в межах земель приватної власності.

З даного приводу представником відповідача зазначено, що рішенням Броварської міської ради Київської області від 10.05.2018 №929-40-07 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0825 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1. Кадастровий номер земельної ділянки :01:019:0064.

На підтвердження факту передачі ОСОБА_5 у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:019:0064 відповідачем додано до матеріалів справи рішення Броварської міської ради Київської області від 10.05.2018 №929-40-07 та Інформацію з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 17.05.2019 (номер інформаційної довідки 166921850) (том 1, а.с.174-176).

Таким чином, пред`явлений позов в частині вказаної позовної вимоги жодним чином не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень - Броварської міської ради Київської області.

Спір за пред`явленим позовом в частині вказаної позовної вимоги має очевидний цивільно-правовий характер, оскільки виник з приводу права власності третьої особи ( ОСОБА_5 ) на земельну ділянку площею 0,0825 га, кадастровий номер :01:019:0064, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. У кожному конкретному випадку з`ясуванню підлягає характер спірних правовідносин (причини, з яких виник спір) та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, або ж ці наслідки мають майновий характер, або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів інших осіб, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №815/6956/15.

Суд також бере до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 11.11.2014 у справі №21-493а14, від 24.02.2015 у справі №21-34а15 та від 13.09.2017 у справі №21-2465а16, підтриману Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №2а-3100/11/2170 (К/9901/4856/18), відповідно до якої у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, а також правомірності надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Проаналізувавши підстави позову у взаємозв`язку з позовними вимогами та доказами, на які позивач посилається, обґрунтовуючи їх, суд дійшов висновку, що позивачем у позові об`єднано позовні вимоги, що належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, та позовні вимоги, підсудні місцевому загальному суду, розгляд яких повинен здійснюватись за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини 6 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є перевірка законності передачі земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 у власність третій особі ( ОСОБА_5 ), не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовна заява в частині заявленої позовної вимоги про зобов`язання Броварської міської ради Київської області скасувати надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та відповідно затвердження проекту землеустрою іншій особі щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 підлягає закриттю.

Крім того у позовній заяві позивач просить суд зобов`язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати позивачу матеріальні збитки в розмірі 3 000 000 грн., з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частинами першою, другою статті 23 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд зазначає про те, що позивачем не було надано до суду жодних доказів, які підтверджують завдання йому матеріальної шкоди діями та бездіяльністю відповідачів та не було доведено причинно-наслідкового зв`язку отримання матеріальних збитків і протиправним діянням заподіювача.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Також у позовній заяві позивач просить суд зобов`язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 3 000 000 грн., з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із статтею 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо).

Враховуючи обставини справи, характер та обсяг душевних страждань позивача, стан його здоров`я, суд вважає, що відшкодуванню підлягає моральна шкода у розмірі 5000,00 грн. Таке рішення на переконання суду, буде справедливим, відповідати принципам розумності та виваженості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

При цьому, суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеного слідує, що повноваження адміністративного суду накладати на суб`єкта владних повноважень зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов`язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Будь-яких пояснень на обґрунтування необхідності покладення на відповідача додаткового обов`язку під час виконання судового рішення позивач у позовній заяві не зазначив. У свою чергу судом під час розгляду справи обставин, які б вимагали встановлення судового контролю, не встановлено.

З урахуванням викладеного вимоги позивача про встановлення судового контролю задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Слід зазначити, що згідно приписів пункту 8, 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору.

Отже, враховуючи ту обставину, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання адміністративного позову до суду, за відсутності понесення таких витрат вони стягненню за рахунок відповідача на користь ОСОБА_1 не підлягають.

Крім того, у позовній заяві позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати позивачу за складання даного позову, на підготовку до розгляду справи, перебуванням у судовому засіданні та витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 50000,00 грн., з приводу чого суд зазначає таке.

Суд зазначає, що позивач самостійно здійснював підготовку та подання до суду позовної заяви, професійною правничою допомогою не користувався.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 135 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд звертає увагу позивача на те, що КАС України не передбачено стягнення за рахунок відповідача, у разі задоволення позову, витрат позивача за самостійне складання позовної заяви та самостійну підготовку до розгляду справи.

Крім того, позивачем не були надані суду будь-які докази понесення таких витрат та відповідних платіжних документів щодо фактичного понесення таких витрат.

Отже, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за складання даного позову, за підготовку до розгляду справи в розмірі 50000,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Броварської міської ради Київської області щодо неприйняття рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га, за рахунок земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 або про відмову у наданні такого дозволу у строки, визначені частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області щодо порушення терміну розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.05.2017 №11-16-3/3902 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в розмірі до 0,10 га в АДРЕСА_1 .

Визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області щодо надання ОСОБА_1 недостовірної інформації, викладеної в листах від 23.08.2018 №9-7-2834 та від 02.10.2018 №9-7-3260 в частині зазначення: "станом на сьогоднішній день не було задоволено жодного клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою АДРЕСА_1 , і відповідно не виносилось на засідання міської ради затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за зазначеною адресою".

Визнати протиправними дії Броварської міської ради Київської області щодо надання ОСОБА_1 недостовірної інформації, викладеної під час особистого прийому 05.09.2018 та 12.09.2018 про те, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 перебуває в комунальній власності.

Закрити провадження в частині позовних вимог про визнання протиправними дій міського голови Броварської міської ради Київської області ОСОБА_2 та Броварської міської ради Київської області щодо знущання та приниження честі та гідності ОСОБА_1 .

Закрити провадження в частині позовних вимог про зобов`язання Броварської міської ради Київської області скасувати надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та відповідно затвердження проекту землеустрою іншій особі щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з Броварської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 11.10.2019, оскільки головуючий суддя Басай О.В. з 23 по 25 вересня 2019 використовував частину щорічної основної відпустки, з 30.09.2019 по 02.10.2019 - брав участь у підготовці голів та заступників голів місцевих загальних, господарських та адміністративних судів, яку проводила Національна школа суддів України, з 03 по 04 жовтня 2019 року - перебував у службовому відрядженні, для участі у семінарі для суддів місцевих та апеляційних судів, який проводила Національна школа суддів України.

Суддя Басай О.В.