Справа № 280/5461/18
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 280/5461/18

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року (суддя суду 1 інстанції Кисіль Р.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 22.11.2018 про закінчення виконавчого провадження №54080107 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зобов`язати відповідача поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по адміністративній справі №808/1854/16, виданого 30.05.2017 Запорізьким окружним адміністративним судом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в адміністративній справі № 0840/2883/18 позивачем оскаржені дії та рішення вчинені боржником на виконання судового рішення у справі № 808/1854/16. Суд, посилаючись на обставини викладені в мотивувальній частині рішення у справі № 0840/2883/18 та, погоджуючись з правовою оцінкою викладеною судом у зазначеній справі, відхиляє твердження позивача про невиконання боржником судового рішення у справі №808/1854/16.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що факт винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та спосіб у який це було зроблено без відома позивача та без його участі , на думку позивача, є передчасним закінченням виконавчого провадження, і як таке, що порушує права позивача на належне виконання судового рішення.

Стверджує, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладених

на нього обов`язків щодо доказування правомірності вчинення ним дій та прийняття оскаржуваного рішення по закриття виконавчого провадження.

Позивач наголошує, що предметом судового розгляду по даній справі є дії відповідача щодо закінчення виконавчого провадження. Скаржник зазначає, що судом не надано правової оцінки діям державного виконавця та не досліджено доказів наданих сторонами по справі, натомість в своєму рішенні посилався на висновки суду першої інстанції по справі № 0840/2883/18, яке не набрало законної сили.

Таким чином, позивач вважає, що дії відповідача по винесенню оскаржуваної постанови від 22.11.2018 про закінчення виконавчого провадження №54080107 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», і сама постанова є протиправними, тобто такими, що вчинені з порушенням прав позивача як стягувача у виконавчому провадженні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Відзив обґрунтовано тим, що боржником виконані всі вимоги, які встановлені в резолютивній частині рішення по справі № 808/1854/16.

На думку відповідача, позивачем не надано підтверджень щодо доцільності скасування оспорюваної постанови, оскільки боржником виконані вимоги за виконавчим провадженням, а позивач не погоджується з діями/рішеннями військової частини Міністерства оборони України.

У відповідності до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду у справі №808/8661/15 від 15.02.2016, яка набрала законної сили 08.04.2016, було визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 01.07.2015 №172 (по стройовій частині) про виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 , визнані протиправними дії військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 з 01.07.2015, з підстав не проведення розрахунку з позивачем по усім видам забезпечення.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду у справі №808/1854/16 від 15.09.2016, яка набрала законної сили 18.10.2016, було:

- визнано протиправними дії Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військової частини НОМЕР_2 (56 окрема мотопіхотна бригада) щодо припинення виплат ОСОБА_1 грошового забезпечення з квітня 2015 року;

- зобов`язано Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_2 (56 окрема мотопіхотна бригада) зробити перерахунок сум грошового забезпечення, які були нараховані та виплачені ОСОБА_1 за період з грудня 2014 року по березень 2015 року включно, за займаною посадою начальника інженерної служби згідно штатного розкладу (далі зобов`язання №1);

- зобов`язано Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_2 (56 окрема мотопіхотна бригада) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення та інші виплати за займаною посадою начальника інженерної служби згідно штатного розкладу починаючи з квітня 2015 року по день фактичного виключення зі списків особового складу (далі зобов`язання №2);

- зобов`язано Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_2 (56 окрема мотопіхотна бригада) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразові додаткові види грошового забезпечення (далі зобов`язання №3);

- зобов`язано Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_2 (56 окрема мотопіхотна бригада) надати ОСОБА_1 грошовий атестат (або довідку про розмір грошового забезпечення), довідку про додаткові види грошового забезпечення, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби (далі зобов`язання №4);

- зобов`язано Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_2 (56 окрема мотопіхотна бригада) видати наказ про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу з відповідним розрахунком вислуги років у Збройних Силах України на день виключення зі списків особового складу та внести відповідні зміни до Особової справи (далі зобов`язання №5).

На виконання зазначеного судового рішення 30.05.2017 Запорізьким окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист №808/1854/16.

Постановою державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 08.06.2017 було відкрите виконавче провадження №54080107.

Постановою державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 07.02.2018 було змінено назву боржника з військова частина польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України на військову частину НОМЕР_3 Міністерства оборони України.

Постановою державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 08.02.2018, у зв`язку зі зміною боржником свого фактичного місця знаходження, виконавчий документ було передано до виконання відповідачу.

Постановою заступника начальника відділу відповідача від 04.04.2018 було прийнято до примусового виконання виконавче провадження №54080107.

Постановою заступника начальника відділу відповідача від 22.05.2018 на боржника був накладений штраф за невиконання судового рішення у встановлений державним виконавцем строк.

Постановами державного виконавця відповідача від 22.11.2018 з боржника був стягнутий виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій.

Постановою державного виконавця відповідача від 22.11.2018, у зв`язку з виконанням боржником виконавчого документа в повному обсязі, виконавче провадження №54080107 було закінчене, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Під час виконавчого провадження позивач тричі звертався до відповідача із заявами з приводу невиконання боржником судового рішення: заяви від 12.04.2018, від 27.07.2018 та від 02.11.2018.

Підставою для звернення з вищевказаними заявами стало те, що станом на дату прийняття оскаржуваної постанови позивача не виключено з особового складу боржника.

Позивач зазначає, що боржником у повному обсязі не виконане зобов`язання №1, а саме: перерахунок грошового забезпечення з урахуванням винагороди за участь в АТО за визначений судовим рішенням період не здійснювалось. У довідку про доходи №144 від 10.08.2018, надану боржником, не враховані періоди перебування позивача на стаціонарному лікуванні.

Зазначає, що боржником повністю не виконане зобов`язання №2, оскільки наказ про виключення позивача зі списків особового складу військової частини не видавався, разом з тим починаючи з 02.07.2015 (дати відрахування з особового складу боржника) грошове забезпечення не нараховується та не виплачується.

Також, зобов`язання №3 повністю не виконане, оскільки одноразові додаткові види грошового забезпечення з 02.07.2015 позивачу не нараховуються та не виплачуються.

Вказує, що зобов`язання №4 повністю не виконане, оскілки позивача не звільнено з військової служби, а довідка про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії №24 від 29.01.2018 та грошовий атестат серія ЗУ №336797 (форма №2) від 29.01.2018 містять недостовірну та неповну інформацію, тобто є неналежно оформленими документами.

Також, позивач стверджує, що зобов`язання №5 боржником не виконане повністю, оскільки позивач не визнає факту свого виключення зі списків особового складу та внесення змін до його Особової справи, вчинених боржником відповідно до наказу боржника (по стройовій частині) №19 від 19.01.2018. Зазначений наказ оскаржується позивачем у адміністративній справі №808/2883/18, яка перебуває в провадженні Запорізького окружного адміністративного суду.

Отже, за зобов`язаннями №№2-5 позивач не визнає виконання оскільки не визнає факт свого виключення зі списків особового складу боржника.

Вирішуючи спірні правовідносини суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо посилання на обставини викладені в мотивувальній частині рішення у справі №0840/2883/18, оскільки вказане рішення не набрало законної сили на час ухвалення судом оскаржуваного рішення, отже не може бути покладено в основу судового рішення.

Предметом судового розгляду по даній справі є дії відповідача щодо закінчення виконавчого провадження.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Приписами частини 1 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Нормами частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені права і обов`язки сторін, в тому числі зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право брати участь у вчиненні виконавчих дій.

Згідно з вимогами Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події.

Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин.

У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт.

У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції.

У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються).

Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.

Пунктом 10, розділу ІХ вказаної інструкції встановлено, що у разі виконання боржником рішення виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону.

Як вбачається з акту державного виконавця від 10.11.2018, при проведенні виконавчих дій, на підставі яких винесено спірну постанову про закінчення виконавчого провадження, стягувач ОСОБА_1 не залучався. Для спростування вказаного факту відповідачем жодних доказів не надано.

Таким чином, при складанні акту про проведення виконавчих дій, наслідком яких стало прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем були допущені порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду у справі №808/8661/15 від 15.02.2016, яка набрала законної сили 08.04.2016, було визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 01.07.2015 №172 (по стройовій частині) про виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 , визнані протиправними дії військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 з 01.07.2015, з підстав не проведення розрахунку з позивачем по усім видам забезпечення.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду у справі №808/1854/16 від 15.09.2016, яка набрала законної сили 18.10.2016, було:

- визнано протиправними дії Військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військової частини НОМЕР_2 (56 окрема мотопіхотна бригада) щодо припинення виплат ОСОБА_1 грошового забезпечення з квітня 2015 року;

- зобов`язано Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_2 (56 окрема мотопіхотна бригада) зробити перерахунок сум грошового забезпечення, які були нараховані та виплачені ОСОБА_1 за період з грудня 2014 року по березень 2015 року включно, за займаною посадою начальника інженерної служби згідно штатного розкладу (далі зобов`язання №1);

- зобов`язано Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_2 (56 окрема мотопіхотна бригада) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення та інші виплати за займаною посадою начальника інженерної служби згідно штатного розкладу починаючи з квітня 2015 року по день фактичного виключення зі списків особового складу (далі зобов`язання №2);

- зобов`язано Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_2 (56 окрема мотопіхотна бригада) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразові додаткові види грошового забезпечення (далі зобов`язання №3);

- зобов`язано Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_2 (56 окрема мотопіхотна бригада) надати ОСОБА_1 грошовий атестат (або довідку про розмір грошового забезпечення), довідку про додаткові види грошового забезпечення, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби (далі зобов`язання №4);

- зобов`язано Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_2 (56 окрема мотопіхотна бригада) видати наказ про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу з відповідним розрахунком вислуги років у Збройних Силах України на день виключення зі списків особового складу та внести відповідні зміни до Особової справи (далі зобов`язання №5).

На виконання зазначеного судового рішення 30.05.2017 Запорізьким окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист №808/1854/16.

Нормами статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Перевіривши підстави фактичного виконання рішення суду за виконавчим листом, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Що стосується зобов`язання боржника зробити перерахунок сум грошового забезпечення, які були нараховані та виплачені ОСОБА_1 за період з грудня 2014 року по березень 2015 року включно, за займаною посадою начальника інженерної служби згідно штатного розкладу, встановлено.

Відповідно до довідки про доходи від 28 вересня 2018 року за № 162, виданої військовою частиною НОМЕР_3 (а.с. 123), відсутні відомості про перерахунок боржником сум грошового забезпечення, що спростовує факт виконання зобов`язання встановленого судом.

Крім того, боржника - Військову частину польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України, розпорядника бюджетних коштів Військову частину НОМЕР_2 (56 окрема мотопіхотна бригада) за виконавчим листом № 808/1854/16 від 30.05.2017 зобов`язано видати наказ про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу з відповідним розрахунком вислуги років у Збройних Силах України на день виключення зі списків особового складу та внести відповідні зміни до Особової справи.

Однак, на виконання вказаного пункту резолютивної частини рішення боржником не надано доказів щодо видачі наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу з відповідним розрахунком вислуги років у Збройних Силах України на день виключення зі списків особового складу.

Витяги з наказів від 01.07.2015 за № 172 та від 19.01.2018 за № 19, які долучені до матеріалів справи, як докази на підтвердження факту виконання рішення суду за виконавчим листом № 808/1854/16 від 30.05.2017 не можуть бути прийнято судом.

Так, наказ від 01.07.2015 за № 172 визнано протиправним та скасовано постановою Запорізького окружного адміністративного суду у справі №808/8661/15 від 15.02.2016, яка набрала законної сили 08.04.2016.

Крім того, боржник, своїм наказом від 19.01.2018 за № 19 вносить зміни до вже попередньо скасованого рішенням суду наказу від 01.07.2015 за № 172 та зазначає дату виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу з прив`язкою до зазначеної дати скасованого наказу, а не на день виключення зі списків особового складу.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що боржником неналежно виконано рішення суду в частині щодо видачі наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу з відповідним розрахунком вислуги років у Збройних Силах України на день виключення зі списків особового складу та не внесені відповідні зміни до Особової справи.

Крім того, боржником не виконані зобов`язання щодо нарахування та виплати грошових забезпечень, які повинні бути здійснені по день фактичного виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку про її задоволення з огляду на таке.

Предметом спору даної справи є правомірність прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, закінчення виконавчого провадження, з наведених у цій нормі підстав, може мати місце у разі, якщо державному виконавцю надано докази повного і належного виконання боржником виконавчого документа.

З наданих відповідачем матеріалів вбачається, що боржником неналежно виконані зобов`язання встановлені судовим рішенням, а в матеріалах справи відсутні докази на спростування зворотного.

Отже постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» прийнята державним виконавцем передчасно, оскільки примусове виконання судового рішення не здійснене останнім у спосіб та порядок, який встановлений виконавчим документом.

Крім того, колегія суддів зауважує, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції надана оцінка обставинам, які вже були попередньо встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили та знаходиться на стадії виконання.

Разом з тим, в оскарженому рішенні суд першої інстанції не надав належної правової оцінки та не зробив висновків щодо правомірності прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та у відповідності до статті 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Крім того, позивач просить суд стягнути з Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000грн.

Відповідач у своєму відзиві зазначає, що оскільки до заяви про стягнення витрат на правничу допомогу позивач не надає підтверджуючих документів про їх оплату, то вимоги задоволенню не підлягають.

Приписами частини 6 статті 139 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 16 - КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Кочевою Інною Вікторівною (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 30 травня 2018 року № 001647) на підставі договору від 14 серпня 2018 року б/н, відповідно до якого адвокатом надаються такі види правової допомоги: надання консультацій та роз`яснень з юридичних питань, усних і письмових довідок щодо законодавства; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів клієнта в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, організаціях будь-якої форми власності, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з актом виконаних робіт від 17 грудня 2018 року до договору про надання правової допомоги від 14 серпня 2018 року загальна тривалість часу, протягом якого здійснювалася правова допомога клієнту у формі надання послуг для підготовки матеріалів для суду першої інстанції, становить 9 годин, загальна вартість наданих послуг - 3500 грн. Відповідно до акту виконаних робіт від 18 лютого 2019 року вартість правової допомоги при участі в судовому засіданні становить 1000грн.

Оплата наданих послуг на правничу допомогу підтверджується квитанцією б/н від 17 грудня 2018 року, та від 18 лютого 2019 року. Витрати позивача, що пов`язані із прибуттям до суду його та представника становлять 500 грн., що підтверджено чеком № 68253 від 18 лютого 2019 року.

Враховуючи те, що наданими до суду документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу та витрат, пов`язаних із прибуттям до суду у даній справі підтверджено належними та допустимими доказами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати у розмірі 5000 грн. підлягають стягненню з суб`єкта владних повноважень - Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь позивача.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.11.2018 про закінчення виконавчого провадження №54080107 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов`язати Кальміуський відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по адміністративній справі №808/1854/16, виданого 30.05.2017 Запорізьким окружним адміністративним судом.

Стягнути з Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі та витрати, пов`язані із прибуттям до суду в розмірі 5000 грн.

Постанова набирає законної сили з 15.10.2019 та за приписами частини 4 статті 272 КАС України може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко