Справа № 754/9256/19
Суддя: Галась І. А.
Дата ухвалення: 2019-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/354/19
Справа №754/9256/19
РІШЕННЯ

Іменем України

18 вересня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Ленській Т.І.

у відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві старшого лейтенанта поліції Дівілова Івана Олександровича, третя особа: Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до інспектора Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві старшого лейтенанта поліції Дівілова Івана Олександровича про визнання дій протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовано наступним.

ОСОБА_1 , 15.06.2019 року приблизно об 11 годині 40 хвилин, керуючи транспортним засобом Volkswagen Transporter державний № НОМЕР_1 , що не має жодних технічних несправностей, рухався містом Києвом по бульвару Дружби Народів. З невідомих для нього причин, подаючи спеціальні сигнали Позивача зупинив співробітник Національної поліції України, Новіков Артем Анатолійович , який в той час перебував на місці ДТП, яке трапилось того дня і повз яке Позивач рухався. Виконуючи всі вимоги Правил дорожнього руху України Позивач зупинив транспортний засіб, та став чекати на співробітників поліції.

Через деякий час до ОСОБА_1 підійшов той самий поліцейський, Новіков Артем Анатолійович та зазначив, що він, начебто, порушив підпункт «д» пункту 2.9. ПДР. а саме під час руху транспортного засобу користувався засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), чим здійснив адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП. Позивач не погодився з такими висновками відповідача та зауважив, що під час руху не розмовляв по телефону та не тримав його у руці.

Позивач зазначив, що не дивлячись на його заперечення, відповідач виніс Постанову серії ЕАВ №1233338 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 15.06.201), якою на Позивача було накладено штрафу розмірі 425,00 гривень. На його законну вимогу - надати докази начебто вчиненого ним правопорушення, відповідач не відреагував. а також не вніс до Постанови жодних доказів, які б свідчили про вчинене ним правопорушення. Зазначена Постанова була підписана ним з усними запереченнями про те, що він не отримав жодних відеодоказів, які б підтверджували його винуватість, а також про те, що Позивач не використовував засіб зв`язку керуючи автомобілем. Вказав, що перш ніж виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, відповідач мав би надати для ознайомлення наявні в нього докази, проте цього зроблено не було.

Враховуючи вищезазначене, адміністративне стягнення вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає загальним обставинам справи, з Постановою не погоджується, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд: визнати неправомірними та протиправними дії Командира роти старшого лейтенанта поліції Дівілова Івана Олександровича 4 батальйону 1 роти щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності; скасувати Постанову серії ЕАВ №233338 від 15.06.2019 року, винесену Командиром роти старшим лейтенантом поліції Дівіловим Іваном Олександровичем 4 батальйону 1 роти.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року відкрито провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві старшого лейтенанта поліції Дівілова Івана Олександровича про визнання дій протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Призначено справу до розгляду в позовному провадженні. Визначено строк подання відзиву відповідача на позов.

В судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач - інспектор Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві старшого лейтенанта поліції Дівілов Іван Олександрович до судового засідання неодноразово не з`являвся. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Причини неявки суд не повідомляв.

Відзив на адміністративний позов в порядку ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Відповідачем подано не було.

Представник третьої особи: Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції до судового засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Причини неявки суду не повідомляв.

Відповідно до ст. 194 КАС України судовий розгляд адміністративної справи здійснюється в судовому засіданні з викликом учасників справи, а згідно із ст. 205 ч. 3 п. 2 КАС України у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути адміністративний позов за відсутності Позивача та Відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності та які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15 червня 2019 року інспектором Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві старшим лейтенантом поліції Дівіловим Іваном Олександровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №233338.

Вказаною постановою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Згідно змісту оскаржуваної постанови, 15 червня 2019 року об 11:41 год. м. Київ, пл. Деміївська,1, водій ОСОБА_1 , під час руху ТЗ «Volkswagen Transporter» державний номерний знак НОМЕР_1 , користувався засобами зв`язку, чим порушив п.2.9. ПДР України - користування під час руху ТЗ засобами зв`язку, не обладнаними тех. пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.

Чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП

Позивач вважає, що дії відповідача щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, є протиправними, постанову складено незаконно, вимог ПДР не порушував.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до п. 2.9 п.п. "д" ПДР України час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, зокрема, за користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Статтею 40Закону України «Про Національну поліцію» від02.07.2015№ 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідачем суду не додано жодного доказу на підтвердження факту вчинення позивачем 15 червня 2019 року адміністративного правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху. Докази, які б спростували позицію Позивача та підтверджували правомірність винесеної постанови, Відповідачем у встановлений строк суду не надані.

Крім того, згідно з частиною 1статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного та справедливого розгляду справи, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу і стадією розгляду справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Всупереч зазначеним нормам, оскаржувана постанова від 15 червня 2019 року не містить жодного посилання на докази, якими керувався уповноважений орган при винесенні постанови.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

Положеннями ч. 2ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Положеннями ст.159 КАС України встановлено, що, зокрема, відзив на позовну заяву є заявою по суті. Подання заяв по суті є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до вимог статті 7КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

За змістом ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а в силу ст. 77 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень тягар доведення правомірності рішень, дій чи бездіяльності покладений на відповідача.

Так, згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст.251 КУпАП, відповідачем в підтвердження існування підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП не надано.

Будучі належним чином повідомленим про розгляд справи Відповідач до судового засідання не з`являвся та доказів в обґрунтування заперечень суду не надав, правомірність свого рішення не довів, розпорядившись своїм правом на власний розсуд.

Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано. Матеріали справи містять лише копію постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача.

Так єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Тому, зважаючи на те, що позивач у позовній заяві заперечив свою провину у вчиненні правопорушення та пояснив, що керуючи транспортним засобом правил дорожнього руху він не порушував, суд вважає, що провина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не доведена.

Згідно ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, принцип презумпції невинуватості поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France). Втім, для того, щоб розуміти, що презумпція невинуватості має бути у цьому випадку застосована, ґрунтовних знань чинного законодавства не потрібно - достатньо володіти необхідним почуттям справедливості, яке, поза сумнівом, повинне бути властиве професійному судді.

Оскільки доказів відповідачем не надано, то суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, виходить з того, що показання позивача з приводу конкретних обставин його дій на дорозі не спростовані і відповідають дійсності, і у такому випадку не доведено наявність складу адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнутий до відповідальності, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вказаний перелік судових рішень, які може приймати суд першої інстанції у даній категорії справ, є вичерпний та не передбачає права суду першої інстанції визнати неправомірними дії суб`єкта владних повноважень.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що ефективним та достатнім способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача у даній справі є скасування постанови серії ЕАВ № 233338 від 15 червня 2019 року, а в задоволенні позовної вимоги про визнання незаконними дій інспектора Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві старшого лейтенанта поліції Дівілова Івана Олександровича слід відмовити, оскільки у справах про оскарження постанов щодо притягнення до адміністративної відповідальності суд не наділений правом визнавати дії суб`єкта владних повноважень неправомірними.

За таких обставин суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 до інспектора Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві старшого лейтенанта поліції Дівілова Івана Олександровича підлягає до часткового задоволення.

На підставі ст.ст. 9, 122, 247, 251, 258, 280, 288, 289 КУпАП, та керуючись ст.ст. 9, 19, 20, 72-77, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві старшого лейтенанта поліції Дівілова Івана Олександровича, третя особа: Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №233338 від 15 червня 2019 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. - скасувати, а провадження у справі закрити.

У задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання незаконними дій інспектора Управління Патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції в м. Києві старшого лейтенанта поліції Дівілова Івана Олександровича відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: