Справа № 712/11295/19
Суддя: Мельник І. О.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/712/241/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді - Мельник І.О.

за участю секретаря - Хоменко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного державного інспектора Управління державного агентства водного господарства у Черкаській області Пащенка Сергія Вікторовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного державного інспектора Управління державного агентства водного господарства у Черкаській області Пащенка С.В. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Просить визнати протиправною та скасувати постанову без номера по справі про адміністративне правопорушення від 15.08.2019, відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 85 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.08.2019 відповідачем було винесено постанову без номера по справі про адміністративне правопорушення за ст. 85 ч. 3 КУпАП, згідно змісту якої 15.08.2019 о 05-30 год. на Кременчуцькому водосховищі, р. Дніпро, м. Черкаси, пляж «Живчик», мікрорайон Митниця, ланковий рибалка ОСОБА_1 під час промислового рибальства перекрив судовий хід на фарватері промисловою сіткою. Указаними діями ОСОБА_1 порушив п. 6.1.1. Правил промислового рибальства, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 85 КУпАП. Згідно резолютивної вищевказаної постанови, до Позивача застосовано покарання у вигляді штрафу в розмірі 170 ( сто сімдесят ) гривень. Позивач не погоджується з вказаною Постановою, у зв`язку з грубим порушенням останнім вимог законодавства та відсутністю події адміністративного правопорушення, а тому вважає її незаконною та просить скасувати з підстав невідповідності висновків, викладених в постанові, нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи. Так, на думку позивача, диспозиція частини 3 статті 85 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил рибальства. В постанові про притягнення до адміністративної відповідальності повинно бути зазначено, яку саме норму конкретного нормативно - правового акту, що регулює правила рибальства, було порушено. В оскаржуваній постанові зазначено, що відповідач перекрив судовий хід на фарватері промисловою сіткою, а тому своїми діями порушив п. 6.1.1. Правил промислового рибальства. Однак, в пункті 6.1.1. Правил промислового рибальства в рибогосподарських водних об`єктах України, (які затверджені Наказом Державного комітету рибного господарства України № 33 від 18.03.1999, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25.05.1999 за № 326/3619 ), визначено обов`язок користувачів при здійсненні промислу водних живих ресурсів здійснювати промисел згідно з Правилами, Режимами рибальства та іншими вимогами законодавства з питань охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів. Не перевищувати обсяги вилучення виділених їм квот водних живих ресурсів. Враховуючи викладене, позивач вважає, що на даний час не існує нормативно - правового акту, який би він порушив своїми діями, які викладені у фабулі оскаржуваної постанови, і за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 85 КУпАП; фабула порушення, викладена у оскаржуваній постанові, є не конкретною, а тому не дає можливості позивачу належним чином захищатися, чим порушується його право на захист. Крім того, позивач вважає, що відповідач допустив порушення норм процесуального права при винесенні оскаржуваної Постанови, зокрема при її винесенні позивач не міг скористатися своїми правами, визначеними ст. 268 КУпАП. Також, позивач вважає, що оскаржувану постанову було винесено за відсутності доказів скоєння позивачем інкримінованого йому правопорушення. Більш того, в доповнення до позовної заяви позивач подав до суду роздруківку із роздруківкою карти з даними координат GPS - маячків на сітках щодо їх розташування 15.08.2019, фото екрану GPS - навігатора із зображенням маячків на сітках - згідно їх розташування 15.08.2019 та роздруківку Режиму рибальства у рибогосподарських водних об`єктах України у 2019 році - на його думку, вказані докази повністю підтверджують його невинуватість у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 85 КУпАП, і, відповідно, незаконність дій Відповідача при винесенні оскаржуваної постанови. Враховуючи викладене вище, позивач вважає, що зазначена постанова підлягає до скасування, оскільки є незаконною.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.08.2019 в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; ухвалою суду від 19.09.2019 справу прийнято розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано направити до суду відзив на позов. Проте, відповідач не скористався своїм правом у визначений законодавством термін надати до суду відзив на адміністративний позов.

Представник позивача - адвокат Орленко В.В. скерував клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

У зв`язку з неявкою учасників процесу фіксація судового засіднання технічними засобами не здійснювалася.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає наступне.

З постанови по справі про адміністративне правопорушення б/н від 15.08.2019, винесеною Головним державним інспектором Управління державного агентства водного господарства у Черкаській області Пащенком Сергієм Вікторовичем, вбачається, що 15.08.2019 о 05-30 год. на Кременчуцькому водосховищі, р. Дніпро, м. Черкаси, пляж «Живчик», мікрорайон Митниця, ланковий рибалка ОСОБА_1 під час промислового рибальства перекрив судовий хід на фарватері промисловою сіткою. Указаними діями ОСОБА_1 порушив п. 6.1.1. Правил промислового рибальства, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 85 КУпАП. За вказане правопорушення до позивача застосовано покарання у вигляді штрафу в розмірі 170 ( сто сімдесят ) гривень.

Диспозиція частини 3 статті 85 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил рибальства. Дана норма є бланкетною (відсилочною), тобто в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності повинно бути зазначено, яку саме норму конкретного нормативно - правового акту, що регулює правила рибальства, було порушено.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" рибальство - це добування водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах; добування (вилов) - вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування; спортивне рибальство - вид любительського рибальства, що здійснюється у порядку загального використання, з установленням певних вимог до проведення спортивних змагань або кваліфікаційних нормативів; любительське рибальство - безоплатне добування (вилов) водних біоресурсів у порядку загального використання, у дозволених обсягах, для особистих потреб (без права реалізації) знаряддями вилову, встановленими для цього правилами рибальства. В інших випадках любительське рибальство здійснюється на праві спеціального використання.

Відповідно до статті 27 цього Закону вилучення з природного середовища (крім любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування в межах та обсягах безоплатного вилову), тобто вилов риби є спеціальним використанням водних біоресурсів.

Спеціальне використання водних біоресурсів здійснюється у внутрішніх рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), внутрішніх морських водах, територіальному морі, виключній (морській) економічній зоні та на континентальному шельфі України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а у відкритому морі та у виключних економічних зонах іноземних держав - відповідно до умов міжнародних договорів України або законодавства іноземних держав.

Для спеціального використання водних біоресурсів (риби) (крім любительського рибальства та використання ресурсів, запаси яких формуються виключно шляхом їх штучного розведення) статтею 28 Закону встановлюються ліміти.

Ліміт спеціального використання водних біоресурсів (загальнодопустимий улов) - це обсяг вилучення з природного середовища (вилову, добування, збирання) конкретних видів водних біоресурсів на конкретному водному об`єкті, встановлений на певний проміжок часу з метою попередження перевищення прогнозу допустимого вилову.

Так, з метою збереження та забезпечення раціонального використання окремих водних біоресурсів, які інтенсивно експлуатуються та/або характеризуються відповідно до наукових обґрунтувань наукових установ, що входять до сфери управління центрального органу виконавчої влади у галузі рибного господарства, незадовільним станом, встановлюються ліміти промислового вилову на наступний календарний рік, які в подальшому розподіляються на квоти. Перелік видів водних біоресурсів, щодо яких встановлюються ліміти промислового вилучення, та обсяги лімітів на підставі наукових обґрунтувань наукових установ, що входять до сфери управління центрального органу виконавчої влади у галузі рибного господарства, затверджує центральний орган виконавчої влади з питань аграрної політики та продовольства.

Для регулювання промислу водних біоресурсів, щодо яких не встановлюються ліміти вилову, центральний орган виконавчої влади у галузі рибного господарства на підставі наукових обґрунтувань наукових установ, що входять до сфери його управління, визначає прогноз допустимого вилову на наступний календарний рік. Прогноз допустимого вилову може коригувати центральний орган виконавчої влади у галузі рибного господарства.

Спеціальне використання тих видів водних біоресурсів, щодо яких у зв`язку з особливостями їх просторового розподілу у водному об`єкті або відповідно до технічних можливостей промислу не може бути досягнуто рівня вилучення, який загрожує стану запасів ресурсів, ліміти та прогнози допустимого вилову не встановлюються.

Порядок затвердження лімітів та прогнозів допустимого вилову водних біоресурсів встановлює Кабінет Міністрів України.

Порушення цих лімітів, а так само порушення правил рибальства утворюють склади правопорушень, передбачених ч. ч. 3 і 4 коментованої статті КУАП.

При цьому, правила рибальства - це нормативно-правові акти, які у визначеному районі дії встановлюють умови, способи добування, допустимі до вилучення розміри водних біоресурсів, вимоги щодо їх охорони, а також можуть визначати кількість, тили, розміри, технічні характеристики суден флоту рибної промисловості та знарядь вилову, умови користування рибогосподарськими водними об`єктами та навантаження на них (ст. 1 ЗУ "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів").

В оскаржуваній постанові зазначено, що Позивач перекрив судовий хід на фарватері промисловою сіткою, а тому своїми діями порушив п. 6.1.1. Правил промислового рибальства.

Однак, в пункті 6.1.1. Правил промислового рибальства в рибогосподарських водних об`єктах України (які затверджені Наказом Державного комітету рибного господарства України № 33 від 18.03.1999, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25.05.1999 за № 326/3619 ) визначено обов`язок користувачів при здійсненні промислу водних живих ресурсів здійснювати промисел згідно з Правилами, Режимами рибальства та іншими вимогами законодавства з питань охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів. Не перевищувати обсяги вилучення виділених їм квот водних живих ресурсів.

Більш того, у вказаних Правилах, а також в інших нормативних актах, зокрема в Режимі рибальства у рибогосподарських водних об`єктах України у 2019 році (який затверджено Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 6 від 09.01.2019 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.01.2019 за № 86/33057) не заборонено займатися промисловим рибальством у вказаному в оскаржуваній постанові місці - на Кременчуцькому водосховищі, р. Дніпро, м. Черкаси, пляж «Живчик », мікрорайон Митниця.

Зазначені факти підтверджують доводи позивача, що на даний час не існує нормативно - правового акту, який би позивач порушив своїми діями, і посилання на який був би викладений у фабулі оскаржуваної постанови, та за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 85 КУпАП. Крім того, вказані обставини свідчать, що фабула порушення, викладена у оскаржуваній Постанові, є не конкретною, а тому порушує право на захист Позивача.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Тобто, в даному випадку, при складанні відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення та роз`яснення позивачу його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема: знайомитися з матеріалами справи, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, Позивач не міг реально скористатися цими правами під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки останнє відбулося ( згідно з текстом протоколу про адміністративне правопорушення № 004354 від 15.08.2019) - « 15.08.2019 … на місці скоєння правопорушення … Кременчуцьке водосховище, м. Черкаси, м - р Митниця, фарватер ».

У частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Вказані норми викладені у рішенні Конституційного Суду України у від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В даному рішенні також вказано, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.»

Частиною 2 вказаної статті передбачено «Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.»

Згідно ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.»

Даними нормами передбачено, що при винесенні Постанови Відповідач мав зазначити докази, на підставі яких останній зробив висновок про вчинення адміністративного правопорушення Позивачем.

В оскаржуваній постанові відсутні посилання на будь-які інші докази, які доводять вину позивача. З викладеного вбачається, що при винесенні постанови не було наведено жодних доказів, на яких ґрунтується рішення відповідача про скоєння адміністративного правопорушення позивачем, не було зафіксовано показання свідків, не було надано доказів на спростування доводів Позивача. Вказане суперечить принципу відносно якого обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на особу, яка таке рішення приймає.

З іншого боку, надані суду позивачем докази беззаперечно свідчать про його невинуватість у скоєнні інкримінованого йому діяння.

Підсумовуючи наявність зазначених процесуальних порушень прошу врахувати, що відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановленому законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами адміністративного впливу проводяться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону.

Всі вищенаведені обставини свідчать про незаконність дій відповідача при винесенні оскаржуваної Постанови.

Згідно з ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 статті 70 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 3 статті 70 КАС України встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги, а відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно до статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Крім того, суб`єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у ньому документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, судом встановлено, що під час складання постанови по справі про адміністративне правопорушення Відповідачем були порушені вимоги ст. ст. 268, 283 КУпАП, на підтвердження правомірності своїх дій відповідач жодних доказів суду не надав. Крім того, дослідивши надані докази суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає до скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 14, 122, 245, 258, 268, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 72, 77, 79, 90, 271, 286, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного державного інспектора Управління державного агентства водного господарства у Черкаській області Пащенка Сергія Вікторовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову Головного державного інспектора Управління державного агентства водного господарства у Черкаській області Пащенка Сергія Вікторовича без номера по справі про адміністративне правопорушення від 15.08.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 85 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення, або в порядку, передбаченому ст. ст. 286, 297 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий