Справа № 520/5421/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 р.Справа № 520/5421/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 15.07.19 року по справі № 520/5421/19

за позовом ОСОБА_1

до Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Зміївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області , в якому просить суд : визнати протиправним та скасувати Рішення № 131110 від 15.05.2019 року Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії; зобов`язати Зміївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області, починаючи з 25.04.2019 року, провести перерахунок та обчислення державної (основної) пенсії ОСОБА_1 з п`ятикратного розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положення ч. З ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ. як норми прямої дії. згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у Рішенні від 25.04.2019 року № 1- р (II) 2019 у справі № 3-14/2019 (402 19. 1737/19). зважаючи на неконституційність раніше діючого обмеження, визначеного словосполученням «дійсної строкової», яке визнано неконституційним га втратило чинність з 25.04.2019 року , тобто виключено з редакції ч. З ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з подальшим перерахунком пенсії в разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 1 січня кожного відповідного наступного року з урахуванням мого бажання щодо обчислення моєї державної (основної) пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положення ч. З ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний заміс і громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Л» 796-ХІІ, як норми прямої дії, а не відповідно до інших норм цього Закону чи підзаконних актів, а також проводити відповідні виплати без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії та інших обмежень щодо виплати заборгованості.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати Рішення № 131110 від 15.05.2019 року Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про відмову ОСОБА_2 у перерахунку пенсії. Зобов`язано Зміївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести ОСОБА_2 перерахунок та обчислення державної (основної) пенсії у відповідності до положення ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 25.04.2019 № 1-р(ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), починаючи з 25.04.2019 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд задовольнити апеляційну скаргу. Скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Всі судові витрати покласти на відповідача. Розглянути справу без його участі в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування вимог скарги зазначив, що ні п. 9-1 Порядку № 1210 не містить будь-яких посилань на положення ч.3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в ньому відсутні вказівки відносно його прийняття саме на реалізацію норми цієї статті. Вказує, що сама ч.3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" містить вичерпне посилання на механізм, на підставі якого вона може застосовуватись, а єдиною умовою може бути виключно втрата працездатності. Посилається, що ці доводи суду не знайшли своє відображення на законодавчому рівні, а є лише припущенням, що не може бути застосовано при наявності норм Закону. Вказує, що навіщо приймати Закон, якщо можливо прийняти Постанову Кабінету Міністрів України та виконувати її, а в даному випадку норма Закону не виконується взагалі та не буде виконуватися, що суперечить як нормам Конституції України, нормам Закону України "Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", так і висновкам Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19). Зазначає, що неможливо здійснювати посилання на Закон, визнавати протиправним рішення відповідача щодо його незастосування та фактично дозволяти повністю ігнорувати його норми, застосовуючи норми певної постанови Кабінету Міністрів України (підзаконного акту). Посилається, що зазначені положення ч.3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ХІІ, у законний спосіб розповсюджуються і на нього, а тому відповідач повинен провести за його бажанням, вираженим у заяві встановленої форми, перерахунок його пенсії відповідно до ч.3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як норми прямої дії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року. Вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що привело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2019 року з прийняттям нової постанови про задоволення позову в повному обсязі. Просить при розгляді даної справи звернути увагу на висновки Другого апеляційного адміністративного суду, викладені у постановах по наступних справах: №520/424/19, № 520/946/19, № 520/722/19.

Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області подало відзив на апеляційну скаргу позивача, якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про відмову позивачу у перерахунку пенсії, просило рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 р. скасувати, ухвалити нове рішення по даній справі, яким відмовити в позові.

Відповідно до вимог ст. 52 КАС України протокольною ухвалою суду Зміївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, про що свідчить посвідчення серія НОМЕР_1 видане 29.10.1997 року Харківською обласною державною адміністрацією та вкладкою до нього № НОМЕР_4, копії яких додано до матеріалів справи.

Відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_2 та архівної довідки позивач з 01.05.1986 по 26.05.1986 року був призваний на спеціальні збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У відповідності до довідки МСЕК серія МСЕ № 012704 від 01.06.2005 року позивачу встановлено II групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності, захворювання, пов`язане з виконанням військового обов`язку під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 виданого повторно Управлінням соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області позивач є інвалідом другої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Позивач перебуває на обліку в Зміївському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області та отримує пенсію по інвалідності з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

ОСОБА_2 10.05.2019 року звернувся до відповідача із заявою починаючи з 25.04.2019 року, провести перерахунок та обчислення державної (основної) пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положення ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ, як норми прямої дії, згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у Рішенні від 25.04.2019 року № 1-р(11)/2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), зважаючи на неконституційність раніше діючого обмеження, визначеного словосполученням «дійсної строкової», яке визнано неконституційним та втратило чинність з 25.04.2019 року, тобто виключено з редакції ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з подальшим перерахунком пенсії в разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 1 січня кожного відповідного наступного року з урахуванням його бажання щодо обчислення моєї державної (основної) пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положення ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796- XII, як норми прямої дії, а не відповідно до інших норм нього Закону», а також проводити відповідні виплати.

Рішенням № 131110 від 15.05.2019 року Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області відмовлено ОСОБА_2 у перерахунку пенсії.

В обґрунтування відмови відповідач зазначив, що після ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 року № І-р(ІІ) 2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) на законодавчому рівні будь-яких змін до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не внесено, тому, право на проведення перерахунку пенсії з 25.04.2019 року відповідно до абзацу 3 стаггі 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 року № І-р(ІІ) 2019 у справі № 3-14/2019 (402/19. 1737/19) у позивача відсутнє.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення № 131110 від 15.05.2019 підлягає скасуванню, а також, те, що з метою належного та повного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача здійснити з 25 квітня 2019 року перерахунок та виплату позивачу пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни "Прo стaтус і соціальний зaxист грoмaдян, які постраждали внаслідок Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем щодо перерахунку пенсії позивача, регулюються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі по тексту - Закон України №796).

Закон України №796-ХІІ визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України №796-ХІІ спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Відповідно до ст.9 Закону України №796-ХІІ вказаним Законом визначено осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до яких належать, зокрема, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків (пункт 1).

Як вбачається з примітки до ст. 10 Закону №796-ХІІ до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Військовослужбовці, які виконували військовий обов`язок під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мали однаковий статус, однакові обов`язки та функції, в результаті виконання яких їх здоров`ю заподіяна шкода.

Особливості призначення пенсій військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, передбачені у ст. 59 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до ч.3 ст. 59 Закону України №796-ХІІ особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(II)/2019 від 25 квітня 2019 року у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Згідно вказаного рішення словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 №2136-VIII.

Тобто, саме з 25 квітня 2019 року втратили чинність положення ч. 3 ст. 59 Закону України №796-XII, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Відповідно, з 25.04.2019 р. позивач набув право на перерахунок пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Колегія суддів зазначає, що позивач фактично відразу після ухвалення вказаного рішення Конституційним Судом України (03.05.2019 р.) звернувся до пенсійного органу з заявою, в якій просив, починаючи з 25.04.2019 р. провести перерахунок та обчислення його державної (основної) пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у відповідності до положення ч.3 ст. 59 Закону України №796-ХІІ, як норми прямої дії, згідно висновків рішення Конституційного Суду України № 1-р(II)/2019 від 25.04.2019 р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо правомірності рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення № 131110 від 15.05.2019 Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії та зобов`язання Зміївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області провести ОСОБА_3 перерахунок та обчислення державної (основної) пенсії у відповідності до положення ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), починаючи з 25.04.2019 року.

Щодо вимог позову в частині здійснення перерахунку пенсії у відповідності до положення ч. 3 ст. 59 Закону України №796-ХІІ, як норми прямої дії, а не відповідно до інших норм цього Закону чи підзаконних актів, колегія суддів вважає ці вимоги безпідставними, з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції вимоги позивача в цій частині фактично задовольнив, застосувавши ч.3 ст.59 Закону України №796-XII, з урахуванням висновків Конституційного суду України від 25.04.2019 №1-р(ІІ)/2019, тобто застосував її як норму прямої дії.

Колегія суддів зауважує, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не застосовував та не зобов`язував відповідача застосовувати Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. за №1210, суд першої інстанції зобов`язав пенсійний орган застосувати саме приписи ч.3 ст.59 Закону України №796-XII.

Стосовно того, що в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції останнім в резолютивній частині не вказано про розмір заробітної плати та станом на яку дату він підлягає врахуванню при здійсненні перерахунку та обчисленні пенсії, то колегія суддів зауважує, що це випливає зі змісту норми ч.3 ст.59 Закону України №796-XII, яка вказує, що це є п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня відповідного року.

Щодо вимог позову в частині подальшого перерахунку пенсії в разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, а також проведення відповідних виплат без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії та інших обмежень щодо виплати заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень законодавства вбачається, що особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Тобто, в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним за встановленням судом факту їх порушення.

Матеріали даної справи не містять доказів того, що розмір пенсії позивача після проведеного перерахунку буде обмежений у розмірі та буде порушено права позивача на належний розмір пенсії.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Верховний Суд України, розглядаючи справу № 21-438а12, у своїй постанові від 26 березня 2013 року прийшов до правового висновку про те, що відповідно до ч. 1 статті 2, п.п. 6, 8 ч. 1 статті 3, ч. 1 статті 6 КАС України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси позивачів.

Оскільки ці вимоги спрямовані на майбутнє і відсутні підстави вважати, що розмір пенсії позивача після його перерахунку буде обмежений у розмірі та будуть порушені права позивача, судом першої інстанції було правомірно відмовлено в цій частині вимог.

Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі на врахування при розгляді даної справи висновків Другого апеляційного адміністративного суду, викладених у постановах по наступних справах: №520/424/19, №520/946/19, №520/722/19, то колегія суддів відхиляє їх, оскільки з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, а отже висновки суду апеляційної інстанції не є в даному випадку обов`язковими для застосування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що необґрунтованості вимог поданих апеляційних скарг, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Щодо клопотання позивача про покладення всіх судових витрат на відповідача, колегія суддів зазначає, що з огляду на приписи ст.139 КАС України відсутні правові підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 року по справі № 520/5421/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 15.10.2019 року