Справа № 640/9674/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 жовтня 2019 року № 640/9674/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
доШевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві
третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет споруОСОБА_1
провизнання протиправним та скасування рішення
представники позивача - Багінська М.В.;

учасників справи: відповідача та третьої особи - не з`явилися,

ВСТАНОВИВ:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - позивач або Фонд) подав на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі - відповідач або ДВС), у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу ВП № 58700820 від 15.05.2019, винесену державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Борисюком Р.А. в порядку примусового виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва суду від 28.09.2018 у справі № 826/1315/18.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній адміністративній справі, постановлено здійснювати розгляд за правилами передбаченими ст. 287 КАС України у судовому засіданні на 30.07.2019; витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 58700820.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2019 витребувано повторно у Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 58700820.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2019 залучено ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2019 витребувано повторно у Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 58700820.

У судових засіданнях 30.07.2019, 14.08.2019 та 05.09.2019 по справі судом оголошувалась перерва.

У судовому засіданні 10.10.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов.

Мотивуючи позовні вимоги Фонд зазначає, що державним виконавцем ДВС винесено постанову про накладення штрафу ВП № 58700820 від 15.05.2019 з порушеннями вимог ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", відтак таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, причин неявки не повідомили. Про час та місце розгляду справи відповідач і третя особа були повідомлені належним чином.

За ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на положення ч. 3 ст. 268 КАС України, суд вважає, що неявка представників відповідача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи.

Поряд із цим, суд примічає, що у відповідності до ч. 1 ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Суд відмічає, що з моменту відкриття провадження у справі, відзиву на позов від відповідача до суду не надходило.

При цьому, слід вказати, що у поданих 27.08.2019 до суду письмових пояснення третя особа наголосила на недоведеності позивачем протиправності дій ДВС, а тому просить суд відмовити в позові у повному обсязі.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

22.03.2019 державним виконавцем ДВС Борисюком Р.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58700820 з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/1315/18 від 28.02.2019.

15.05.2019 вказаним державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Як відмічає позивач, Фонд неодноразово звертався до ДВС із листами, в яких зазначав про подання на судове рішення по справі № 826/1315/18 касаційної скарги із клопотанням про зупинення виконання рішення суду по цій справі, а тому просив відкласти провадження виконавчих дій. Проте, державним виконавцем проігноровано звернення боржника та не розглянуто заяв про відкладення проведення виконавчих дій, що свідчить про протиправну бездіяльність ДВС.

Фонд звертає увагу, що з порушенням ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» ДВС винесено спірну постанову, оскільки звернення позивача із заявами викликає наявність поважних причин невиконання судового рішення.

Вирішуючи спір по суті, суд зауважує на таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Кримінальним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» (в тексті - Закон), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, та іншими нормативно-правовими актами (по рішенню - Інструкція) (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За ст.ст. 1, 26, 28 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» випливає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів. При цьому, сторони виконавчого провадження є такими, що повідомлені про відкриття виконавчого провадження, з моменту отримання ними постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як видно з матеріалів справи, 22.03.2019 державним виконавцем ДВС Борисюком Р.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58700820 з примусового виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/1315/18 від 28.02.2019.

В п. 2 резолютивної частини постанови зауважено про необхідність виконання Фондом рішення суду протягом 10 робочих днів.

Зазначену постанову отримано Фондом 13.04.2019, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, накладною № 501 про відправлення поштової кореспонденції, фіскальним чеком про оплату відправки № 0641, витягом про отримання кореспонденції за кодом № 501 .

Надалі, 15.05.2019 державним виконавцем ДВС Борисюком Р.А. винесено постанову про накладення на Фонд штрафу.

Зі змісту резолютивної частини спірної постанови слідує, що за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення та вимог постанови про відкриття виконавчого провадження № 58700820 від 22.03.2019, на підставі ст.ст. 63, 75 Закону, на боржника накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн.

Також в п. 2 оскаржуваної постанови відмічено про зобов`язання Фонду виконати рішення протягом 10 робочих днів та попереджено останнього про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

В площині питання здійснених ДВС виконавчих дії, зокрема прийняття оспорюваної постанови, суд примічає, що частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, для встановлення обставин протиправності спірної постанови, необхідним є перевірка її судом на відповідність критеріям, що встановлені в ч. 2 ст. 2 КАС України.

Суд акцентує, що зважаючи на отримання 13.04.2019 Фондом постанови про відкриття виконавчого провадження № 58700820 від 22.03.2019, в строк до 29.04.2019 боржнику визначався строк для виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/1315/18 від 28.02.2019.

В силу ст. 63 Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 75 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Суд примічає, що відповідно до статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З вказаної норми слідує, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Виходячи зі змісту наведених норм, судовому захисту підлягає лише порушене право особи. До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів КАС має значення не лише суб`єктивне рішення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, але обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, зважаючи, що доказів виконання Фондом виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/1315/18 від 28.02.2019 в строк як до 29.04.2019, так і станом на час розгляду справи до суду не представлено, необґрунтованими, за висновками суду, є доводи позивача про порушення відповідачем норм ст. 63 Закону, що, відповідно, свідчить прийняття ДВС спірної постанови у відповідності до приписів ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Щодо тверджень позивача про його звернення 09.04.2019, 23.04.2019 та 10.05.2019 до ДВС із заявами про відкладення проведення виконавчих дій через подання Фондом касаційної скарги на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2018 у справі № 826/1315/18 та відкриття касаційного провадження по ній, що окреслює наявність поважних причин невиконання рішення суду і, як наслідок, виключає підстави для застосування штрафу, суд звертає увагу на те, що згідно положень ст. 32 Закону в разі наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Так, зважаючи, що подання касаційної скарги на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2018 у справі № 826/1315/18 та відкриття касаційного провадження по ній не є, по суті, обставинами, що перешкоджають проведенню виконавчих дій, з урахуванням того, що доказів задоволення клопотання позивача касаційним судом, до відповідних заяв додано не було, суд відхиляє, як невмотивовані, доводи Фонду щодо наявності поважних причин невиконання боржником виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/1315/18 від 28.02.2019.

Окремо, в площині питання предмету позовних вимог, суд зауважує, що питання бездіяльності ДВС щодо розгляду заяв Фонду, поданих ним 09.04.2019, 23.04.2019 та 10.05.2019, не є предметом спору у цій справі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 72-78, 241-246, 268-271, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову № 27-9076/19 від 24.05.2019 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - відмовити повністю.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтею 287 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 287 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя К.С. Пащенко