Справа № 819/2127/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/7372/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Шевчук С. М.,

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області (правонаступником якої є Головне управління ДПС у Тернопільській області) на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року в справі №819/2127/17 (головуючий суддя - Мірінович У. А., м. Тернопіль, повний текст судового рішення складено 18 червня 2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області, Головного управління ДФС в Тернопільській області (правонаступником яких є Головне управління ДПС у Тернопільській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №№ , від 10.04.2017.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що висновки відповідача про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб та з військового збору від отриманого доходу у вигляді додаткового блага за 2015 рік є безпідставними, оскільки згідно пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України не вважається податковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу сума різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014. Відтак вважає, що відповідач безпідставно дійшов висновку, що позивач порушив підпункт 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, пункт 179.1 статті 179, підпункт "д" підпункту 164.2.17 пункт 164.2 статті 164, статтю 167, підпункт "в" пункту 176.1 статті 176, статтю 179, пункт 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області за № від 10 квітня 2017 року в частині визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 12785 (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень 14 коп. основного платежу та 3196 (три тисячі сто дев`яносто шість) гривень 29 коп. штрафних санкцій.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області за № від 10 квітня 2017 року в частині визначення грошового зобов`язання з військового збору в сумі 958 (дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 90 коп. основного платежу та 239 (двісті тридцять дев`ять) гривень 71 коп. штрафних санкцій.

В задоволені позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області за № від 10 квітня 2017 року в частині визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 5 870 (п`ять тисяч вісімсот сімдесят) гривень 99 коп. основного платежу та 1467 (тисяча чотириста шістдесят сім) гривень 74 коп. штрафних санкцій, - відмовлено.

В задоволені позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області за № від 10 квітня 2017 року в частині визначення грошового зобов`язання з військового збору в сумі 485 (чотириста вісімдесят п`ять) гривень 99 коп. основного платежу та 121 (сто двадцять одної) гривні 51 коп. штрафних санкцій, - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління ДФС в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що апелювання представника позивача на пункт 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України в даному випадку є недоречними, адже стосується прощеної (анульованої) суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, щодо якого було проведено зміну валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, а тому до правовідносин у даній справі застосовуватись не може, оскільки зміни валюти зобов`язання не відбувалось.

До початку судового засідання від Головного управління ДПС у Тернопільській області надійшло клопотання про заміну відповідачів по справі, яке з урахуванням положень статті 52 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити та замінити Тернопільську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Тернопільській області та Головне управління ДФС у Тернопільській області на їх правонаступника - Головне управління ДПС у Тернопільській області.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Встановлено, що з 13.02.2017 по 17.02.2017 працівником Головного управління ДФС у Тернопільської області згідно наказу № 123 від 01.02.2017 було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами цієї перевірки контролюючим органом було складено акт від 24.02.2017 № 285/19-00-13-02/ НОМЕР_1 , у якому встановлено порушення підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статтю 167, підпункту "в" пункту 176.1 статті 176, статтю 179 ПК, внаслідок чого донараховано суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік у сумі 18656,13 грн. та пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК, внаслідок чого донараховано військового збору за результатами отриманих доходів у вигляді додаткового блага за 2015 рік у сумі 1444,89 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом було прийнято податкові повідомлення - рішення форми "Р" від 10.04.2017: № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 23320,16 грн., в тому числі 4664,03 грн. штрафних санкцій; № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 1806,11 грн., в тому числі 361,22 грн. штрафних санкцій.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями - рішеннями №№, від 10.04.2017, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи частково даний позов, суд першої інстанції мотивував це тим, що під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу проценти, прощені (анульовані) кредитором та суму прощеної (анульованої) кредитором курсової різниці. Відтак, оскільки позивачу було анульовано основну суму кредиту, то при визначенні об`єкту оподаткування слід виходити з прощеної суми 4053,54 доларів США, визначеної за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014.

Однак, такі висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального права та є помилковими.

Однією із функцій контролюючого органу відповідно до пп.191.1.2 п.191.1 ст. 191 Податкового Кодексу України є контроль за своєчасністю подання платниками податків передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Підпунктом 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 Податкового Кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків передбачених статтею 165 ПКУ) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Як встановлено з матеріалів справи, проведення даної перевірки позивача було зумовлено відомостями із ЦБДФО, даними Тернопільської ОДПІ по формі 1-ДФ, листом ПАТ «Укрсоцбанк» №11.1-186/79-768 від 21.06.2016, а також фактом не подання гр. ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік.

26.05.2016 Тернопільською ОДПІ було надіслано запит на адресу ПАТ «Укрсоцбанк» про надання інформації про виплату доходів 2015 року фізичним особам, зокрема ОСОБА_1 , а також копій відповідних документів згідно вимог пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст.164 ПК України.

21.06.2016 Тернопільською ОДПІ було отримано відповідь від ПАТ «Укрсоцбанк» №11.1-186/79-768. Згідно цієї відповіді ПАТ «Укрсоцбанк» відобразило суму анульованого основного боргу в сумі 96934,67 грн за IV квартал 2015 року в «Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» (далі Форма №1-ДФ) за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано за рахунок резерву з ознакою доходу «126» - додаткове благо (а.с.38).

Зазначене анулювання було проведено згідно заяви відповідача і на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням від 19.11.2015 відповідно до п.3.4 Договору про внесення від 19.11.2015 до Договору кредиту №770/42-34 від 27.07.2005.

Крім цього, слід зазначити, що в вищезазначеній заяві ОСОБА_1 адресованій ПАТ «Укрсоцбанк» вказано, що він належним чином повідомлений Банком про суму анулювання (прощення) заборгованості на вищезазначених умовах та про свій обов`язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб із суми прощеної основної заборгованості за кредитом, і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог пп.164.2.17 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Отже, у відповідності до вимог пп. 164.2.17 ст. 164 ПК України, боржника ОСОБА_1 , було проінформовано особисто під підпис про те, що він належним чином повідомлений Банком про суму анулювання (прощення) заборгованості та про обов`язок сплатити податок з доходів фізичних осіб прощеної основної заборгованості за Кредитами і відобразити такий дохід у річній податковій декларації.

Враховуючи те, що позивач був проінформований у один із встановлених законом способів про те, що Банк здійснив анулювання боргу, то, як наслідок, відповідно до вимог пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 ПК України, гр. ОСОБА_1 самостійно повинен був сплатити податок з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації.

Проте незважаючи на вказані повідомлення Банку, позивач податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік не подав, податок на доходи фізичних осіб до бюджету не перерахував.

Підпунктом 176.1 «в» п. 176.1 ст. 176 ПК України встановлено, що платники податку зобов`язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Згідно п. 167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно- правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата). Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25% суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Аналогічна ситуація вбачається з податковим повідомленням-рішенням від 31.01.2017 № за платежем «Військовий збір».

Відповідно до п.161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір:

1.1. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (фізична особа-резидент, яка отримує доходи із джерела походження в Україні, так і іноземні доходи).

1.2 Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу: загальний місячний (річний оподаткований дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

1.3 Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

1.4 Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

1.5. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

1.6 Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Таким чином, позивачем порушено також п.161 підрозділу розділу XX Перехідних положень ПК України внаслідок чого донараховано військового збору за результатами отриманих доходів в вигляді додаткового блага у 2015 році в сумі 6197,48 грн.

Поряд з цим, покликання суду першої інстанції та ОСОБА_1 на норму пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ, яким передбачено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року. Дія зазначених норм поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року - є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням від 19.11.2015 відповідно до п.3.4 Договору про внесення від 19.11.2015 до Договору кредиту №770/42-34 від 27.07.2005 ОСОБА_1 просив здійснити анулювання (прощення) заборгованості за Договором кредиту в загальній сумі: 4053,54 дол. США, з яких основна заборгованість складає так само 4053,54 дол. США.

Оскільки рішенням щодо анулювання (прощення) боргу (кредиту) ОСОБА_1 анульовано (прощено) основну суму боргу (кредиту), а не суму у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

В даному випадку застосування пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України є безпідставним, оскільки не стосується прощеної (анульованої) суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, щодо якого було проведено зміну валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, а тому до правовідносин у даній справі застосовуватись не може, оскільки зміни валюти зобов`язання не відбувалось.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.06.2019 у справі №826/945/17 та від 24.06.2019 у справі №821/389/18.

Враховуючи встановленні обставини справи та чинні законодавчі норми колегія суддів прийшла до неспростовного переконання, що прийнятті податковим органом податкові повідомлення - рішення №№ , від 10.04.2017 є правомірними та скасуванню не підлягають.

За пунктами 3, 4 ч.1 ст.317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В підсумку, такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ст.325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Тернопільській області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Тернопільській області) - задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 року в справі №819/2127/17 - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області, Головного управління ДФС в Тернопільській області (правонаступником яких є Головне управління ДПС у Тернопільській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 09 жовтня 2019 року