Справа № 200/8252/19-а
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 р. Справа№200/8252/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мозгової Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного центру медико-соціальної експертизи, Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2019 року позивач, ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Обласного центру медико-соціальної експертизи (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дніпропетровська, б. 14), Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, 1 а) про визнання неправомірними дії щодо відмови в коригуванні індивідуальної програми реабілітації, зобов`язання внести коригування в протезуванні в індивідуальну програму реабілітації, стягнення з відповідача майнову шкоду в розмірі 1500 грн., стягнення з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що є особою з інвалідністю І групи по онкології у зв`язку з чим виникла потреба в протезуванні щелепу. На звернення до стоматологічної лікарні йому було надано консультативний висновок спеціаліста з рекомендацією на протезування. На підставі висновку позивач звернувся до відповідача 1 з вимогою внести коригування в індивідуальній програмі шляхом внесення відповідного запису. Разом з тим, йому було відмовлено без письмової відповіді. Вказує, що через неправомірні дії відповідача був позбавлений права повноцінного існування, стан здоров`я через відсутність повноцінного харчування погіршився. Неправомірними діями МСЕК завдано моральну шкоду, які позивач оцінює в 5000 грн.

23.07.2019 року представник відповідача 1 подав до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказує, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам діючих нормативно-правових актів з питань медико-соціальної експертизи. Зазначають, що ОСОБА_1 має інвалідність І «Б» групи довічно, причина інвалідності загальне захворювання по онкології правої легені. У 2018 р. видана ІПР, в якій підставою для встановлення «Б» І групи інвалідності належать особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування. ІПР №1593 видана на підставі акту огляду №1627. Вторинна адентія у ОСОБА_1 етіологічно та патогенетично не пов`язана з Са правої легені Т3 N1 M1. За онкопатологією легенів внесення до індивідуальної програми реабілітації протезування зубів не передбачено чинним законодавством. У зв`язку з чим, просили відмовити у задоволенні адміністративного позову.

25.07.2019 року позивач надав відповідь на відзив, де вказує, що у разі потреби в оперативному коригуванні індивідуальної програми фахівці можуть змінювати обсяг, строк та черговість проведення реабілітаційних заходів. Внесення змін до ІПР здійснюється МСЕК у разі потреби її оперативного коригування. У зв`язку з тим, що у позивача виникла така потреба, а саме відсутність зубів та втрата жувальної ефективності, йому на підставі Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено такий вид послуг, як протезування.

09.08.2019 року представник відповідача надав заперечення з підстав, викладених аналогічним у відзиві на адміністративний позов.

25.09.2019 року представник відповідача 2 надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що згідно змінам, що були внесені до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2006 р. №1686 «Про затвердження Державної типової програми реабілітації інвалідів», а саме Додатку 6 до Програми про перелік послуг, що надаються інвалідам з онкологічними захворюваннями, забезпечення виробами медичного призначення надається закладами охорони здоров`я. Тобто, органом що здійснює реалізацію права на безоплатне забезпечення протезами щелепа, на підставі індивідуальної програми реабілітації та за наявності відповідного медичного висновку, є заклади охорони здоров`я, в яких відбувається лікування в стаціонарних умовах. На його думку, відділення Фонду є неналежним відповідачем, оскільки не доведено провини Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів у визнанні протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 08 липня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою суду від 05 вересня 2019 року залучено до участі у справі у якості другого відповідача - Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів. (, місцезнаходження: Донецька обл., м.Маріуполь, вул. Сєрова, 1А).

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ), громадянин України, має першу «Б» групу інвалідності з 19.11.2018 р. довічно за загальним захворюванням по онкопатології, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач 1 - Обласний центр медико-соціальної експертизи () є суб`єктом владних повноважень, повноваження його, порядок проведення медико-соціальної експертизи та прийняття відповідних рішень регулюються Положенням про медико-соціальну експертизу та Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Питання медико-соціальної експертизи» від 03.12.2009 року №1317, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.06.2012 року №420, здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач 2 - Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів () є суб`єктом владних повноважень, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Судом встановлено, що у 2018 році позивачу встановлено І групу інвалідності "Б" по онкопатології, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААВ №057866.

Комунальною лікувально-профілактичною установою «Міський онкологічний диспансер м.Краматорська», було видано ОСОБА_1 направлення на медико-соціально-експертну комісію від 22.10.2018 р.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія АВ №057866 під час первинного огляду ОСОБА_1 останньому було встановлено І групу інвалідності "Б" загальне захворювання по онкопатології, довічно. Стан здоров`я позивача та група інвалідності також підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого, медичною картою амбулаторного хворого ОСОБА_1 , які долучено до матеріалів справи.

За результатами огляду Міжрайонною медико-соціальною експертною комісією м.Краматорська ОСОБА_1 було складено індивідуальну програму реабілітації інваліда №1593 від 12.12.2018.

З консультативному висновку спеціаліста від 22.05.2019р. Комунальної медичної установи стоматологічної поліклініки №1 м.Краматорськ вбачається, що у ОСОБА_1 за результатами досліджень встановлено втрата жувальної ефективності за Агаповим 100%. Встановлений діагноз: повна вторинна адентія верхньої щелепи, часткова вторинна адентія нижньої щелепи. Рекомендовано протезування (виготовлення повного знімного протезу на верхню щелепу).

Позивачу відмовлено у коригуванні індивідуальної програми реабілітації інваліда, а саме внесення в індивідуальну програму реабілітації інваліда запис щодо протезування зубів у зв`язку із встановленим діагнозом.

Не погоджуючись із таким діями відповідача щодо не внесення коригування в індивідуальну програму, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Законами України «Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991р. №875-XII, «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005р. №2961-IV, Положенням про медико-соціальну експертизу (надалі - Положення про МСЕ) та Положенням про індивідуальну програму реабілітації інваліда, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 757.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантування їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями та інтересами визначені, Законом України ''Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні''.

Як передбачено ст.5 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», порядок та умови визначення потреб у зв`язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності особи з інвалідністю. Види і обсяги необхідного соціального захисту особи з інвалідністю надаються у вигляді індивідуальної програми медичної, соціально-трудової реабілітації і адаптації. Індивідуальна програма реабілітації є обов`язковою для виконання державними органами, підприємствами (об`єднаннями), установами і організаціями.

Згідно вимог п. 2, п. 3 Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 757 індивідуальна програма реабілітації інваліда - комплекс оптимальних видів, форм, обсягів, строків реабілітаційних заходів з визначенням порядку, місця їх проведення, спрямованих на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здібностей інваліда та дитини-інваліда. Індивідуальна програма розробляється на підставі Державної типової програми реабілітації інвалідів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2006 р. №1686.

Згідно п. 12, п. 14 цього Положення у разі потреби в оперативному коригуванні індивідуальної програми фахівці реабілітаційних установ можуть змінювати обсяг, строк та черговість проведення реабілітаційних заходів. МСЕК або ЛКК під час чергового огляду інваліда чи дитини-інваліда за зверненням реабілітаційної установи або у порядку нагляду за виконанням індивідуальної програми, але не рідше ніж один раз на два роки, переглядає реабілітаційні заходи, передбачені індивідуальною програмою.

Медико-соціальна реабілітація хворих, інвалідів та людей похилого віку - це процес відновлення або підтримки максимально можливого рівня фізичного, психологічного та соціального статусу у даної категорії осіб (враховуючи і дітей), які втратили будь-які функції внаслідок хронічного або вродженого захворювання, оперативного втручання або травми, за допомогою координовано проведених заходів державного медичного, психологічного, соціального, педагогічного, професійного, економічного та законодавчого характеру настільки, щоб вони могли уникнути інвалідності або мати найменший ступінь втрати працездатності, пристосуватися до нових умов життя та бути інтегрованими в суспільство з досягненням соціальної та економічної незалежності та дійсного рівноправ`я при порівнянні з практично здоровими людьми.

На початку розвитку сучасного стану медико-соціальної реабілітації були Стандартні правила забезпечення рівних можливостей для інвалідів, затверджені Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 грудня 1993 р. № 48/96, які передбачають рівні стартові можливості для всіх осіб незалежно від їхнього психофізичного розвитку, здоров`я, віку, статі, соціально-економічного статусу і визначають такі цільові сфери - доступність до матеріального оточення, інформації та комунікацій, освіти, зайнятість, підтримка доходів і соціальне забезпечення, сімейне життя і свобода особистості, культура, відпочинок, спорт і релігія.

Рівні можливості інвалідів з усіма громадянами в нашій країні регламентовані Конституцією України.

Порядок та умови визначення потреб у зв`язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності інваліда.

Медико-соціальна експертиза (МСЕ) повинна здійснюватись після повного та всебічного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, визначення клініко-функціонального діагнозу, соціально-психологічного стану, професійно-трудового прогнозу, отримання результатів відновного лікування, соціально-трудової реабілітації та інших даних, що підтверджують стійкий або незворотний характер захворювання. Рішення про інвалідність ґрунтується на оцінці комплексу клініко-функціональних, соціально-педагогічних, соціально-побутових та професійних факторів. При цьому враховуються характер захворювання, ступінь вираженості порушених функцій організму, в тому числі тих, що значно впливають на працездатність, ефективність лікування та реабілітаційних заходів, стан компенсаторно-адаптаційних можливостей організму, клінічний та трудовий прогноз, здатність до соціальної адаптації, потреба в різних видах реабілітації та соціальної допомоги, особисті установки, конкретні умови і зміст праці, освіта та професійна підготовка, вік, необхідність і можливість працевлаштування.

Після прийняття експертного рішення про групу інвалідності, визначення реабілітаційного потенціалу та реабілітаційного прогнозу складається індивідуальна програма реабілітації (ІПР), де зазначаються конкретні заходи щодо реабілітації інваліда, передбачається їх послідовність, комплексність і терміни виконання, очікувані результати та критерії оцінки ефективності реабілітаційних заходів. Спеціалісти МСЕ повинні пояснити людині, якій складається ІПР, цілі, засоби, результати, що очікуються після проведення реабілітаційних заходів, та наслідки відмови від виконання ІПР.

Матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомоги, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг з медичної, соціальної, трудової і професійної реабілітації, побутового та торгівельного обслуговування.

Види необхідної матеріальної, соціально-побутової і медичної допомоги інвалідам визначаються органами медико-соціальної експертизи в індивідуальній програмі реабілітації. Допомога надається за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів, Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Індивідуальна програма реабілітації є обов`язковою для виконання державними органами, підприємствами (об`єднаннями), установами і організаціями.

Послуги з соціально-побутового і медичного обслуговування, технічні та інші засоби (протезно-ортопедичні вироби, ортопедичне взуття, засоби пересування, у тому числі крісла-коляски з електроприводом, автомобілі, індивідуальні пристрої, протези очей, зубів, щелеп, окуляри, слухові і голосоутворювальні апарати, сурдотехнічні засоби, мобільні телефони та факси для письмового спілкування, ендопротези, сечо- та калоприймачі тощо) надаються інвалідам та дітям-інвалідам безкоштовно або на пільгових умовах за наявності відповідного медичного висновку.

З метою реалізації ст. 23 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" та відповідно до пунктів 6, 9Положення про індивідуальну програму реабілітації інваліда, постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 року № 757, затверджено форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда та Порядок їх складання.

Цей Порядок визначає механізм складання форм індивідуальної програми реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів (далі - ІПР), заповнення ІПР, унесення до неї змін і результатів про виконання реабілітаційних заходів, а також підбиття підсумків виконання ІПР.

Заповнення ІПР та підбиття підсумків про її виконання здійснюється медико-соціальними експертними комісіями, лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

У разі потреби до складання окремих розділів ІПР залучаються спеціалісти закладів охорони здоров`я, органів праці та соціального захисту населення, освіти, державної служби зайнятості, цільових страхових фондів та інших органів, що здійснюють заходи з реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів.

Наказ МОЗ України № 623 від 08.10.2007 р. встановлює порядок щодо заповнення ІПР.

2.4. Пункт 11 «Клініко-функціональний діагноз та код за МКХ-10» заповнюється відповідно до Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду, прийнятої 43-ю Всесвітньою асамблеєю охорони здоров`я 01.01.1993 (далі - МКХ-10).

У діагнозі вказується захворювання або його ускладнення, яке призводить до обмежень життєдіяльності.

За бажанням інваліда в цьому пункті може бути виставлений лише код за МКХ-10, без зазначення повного діагнозу.

У лапках зазначається належність особи до основних нозологічних форм захворювань, визначених у Державній типовій програмі реабілітації інвалідів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 р. № 1686 (з ураженням опорно-рухового апарату та центральної і периферичної нервової системи, з психічними захворюваннями та розумовою відсталістю, з ураженням органів слуху, з ураженням органів зору, з ураженням внутрішніх органів, з онкологічними захворюваннями).

2.5. Пункт 12 «Супутні захворювання» - це нозологічні форми, які етіологічно і патогенетично не пов`язані з основним захворюванням, але здатні впливати на перебіг і тяжкість основного захворювання або можливість реабілітації хворого. Зазначається назва хвороби і код за МКХ-10.

При наявності показань за супутнім діагнозом також призначаються технічні та інші засоби реабілітації згідно з Державною типовою програмою.

Наслідки хвороби класифікуються за Міжнародною класифікацією функціонування, обмеження життєдіяльності і здоров`я (ВООЗ, 2001). Обліку підлягають усі виявлені у інваліда (дитини-інваліда) обмеження життєдіяльності незалежно від того, проводяться або не проводяться реабілітаційні заходи відносно обмеження життєдіяльності.

У пункті 19 «Дата контролю за виконанням ІПР» - зазначається дата контролю за виконанням ІПР, що здійснюється не рідше одного разу на два роки і може не збігатися з датою наступного огляду інваліда (дитини-інваліда).

У залежності від етапу реабілітаційного процесу і потреби інваліда в тих або інших мірах реабілітації на момент огляду можуть розроблятися лише програма медичної і (або) психологічної реабілітації, в інших випадках тільки професійної і (або) соціальної реабілітації й ін.

Для своєчасного призначення подальших заходів реабілітації, наприклад, у випадку складання тільки медичної і (або) психологічної реабілітації і корекції ІПР бюро МСЕ організовує динамічне спостереження за ходом її реалізації, для чого визначає інвалідові контрольні терміни відвідування реабілітолога в бюро МСЕ.

При огляді інваліда в бюро МСЕ в порядку динамічного спостереження за ходом реалізації ІПР оцінюється ефективність проведених заходів, приймається рішення про показання до проведення інших етапів і мір реабілітації, ІПР уточнюється і доповнюється іншими видами і мірами реабілітації.

Конкретні терміни динамічного спостереження за реалізацією ІПР визначаються датою виконання призначених мір реабілітаційної допомоги і реабілітаційним прогнозом.

Інвалідам, групу інвалідності яким установлено без зазначення строку переогляду, та дітям-інвалідам контроль виконання ІПР та/або її корегування проводяться не рідше одного разу на два роки.

Згідно п.27 вказаного Положення, підставою для встановлення I групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

До підгрупи Б I групи інвалідності належать особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дії Обласного центру медіко - соціальної експертизи стосовно відмови у коригуванні індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_1 І Б групи від 12.12.2018 №1593 та зобов`язання здійснити коригування індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_1 І Б групи від 12.12.2018 №1593 шляхом внесення протезування підлягають задоволенню, оскільки приписами чинного законодавства визначені види необхідної матеріальної, соціально-побутової і медичної допомоги особам з інвалідністю, які повинні бути визначені та встановлені органами медико-соціальної експертизи в індивідуальній програмі реабілітації.

Стосовно вимоги позивача щодо стягнення з Обласного центру медико-соціальної експертизи майнової шкоди у сумі 1500 гривень, судом встановлено наступне.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», грошові компенсації інвалідам, на дітей-інвалідів при реалізації індивідуальних програм реабілітації інвалідів виплачуються у випадках, коли передбачений індивідуальною програмою реабілітації інваліда і Державною типовою програмою реабілітації інвалідів засіб або послуга реабілітації, які повинні бути надані інваліду, дитині-інваліду безоплатно, не можуть бути надані чи якщо інвалід (законний представник дитини-інваліда) придбав відповідний засіб або оплатив послугу за власний рахунок. Зазначені грошові компенсації призначають і виплачують місцева державна адміністрація з урахуванням дотримання інвалідом індивідуальної програми реабілітації інваліда. Розміри грошових компенсацій інвалідам, на дітей-інвалідів визначаються відповідно до вартості технічних та інших засобів та/або послуг реабілітації, виробів медичного призначення, які повинні бути надані інваліду, дитині-інваліду безоплатно або на пільгових умовах згідно з Державною типовою програмою реабілітації інвалідів.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» фінансове забезпечення заходів щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, в тому числі Фонду соціального захисту інвалідів, місцевих бюджетів, а також органами місцевого самоврядування за місцевими програмами соціального захисту окремих категорій населення за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Положення про Фонд соціального захисту інвалідів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної соціальної політики, з урахуванням пропозицій всеукраїнських громадських організацій осіб з інвалідністю.

Частиною 2 статті 9 КАС України суду надане право вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем витрачено кошти на протезування зубів, про що до суду наданий чек №68 та квитанція № від 27.05.2019 р.

За таких обставин, враховуючи те, що позивачем надані належним чином оформлені докази щодо придбання ним медичних послуг, а саме протезування, забезпечення якою він потребує та з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за можливе, стягнути з Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів майнову шкоду у сумі 1500 грн.

Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд керується статтею 237-1 Кодексу законів про працю України відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, зазначена норма сформульована так, що відшкодувати моральну шкоду, заподіяну працівникові робото давцем, можна тільки за наявності трьох життєвих обставин: моральних страждань; втрати нормальних життєвих зв`язків; необхідності додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки під час провадження у даній справі позивач в порушення п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 не пояснив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав належних доказів, в задоволенні позову в частині стягнення на користь ОСОБА_1 в якості моральної шкоди у розмірі 5000 грн. слід відмовити.

Окрім того, згідно приписів ст. 1173 ЦК України відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, здійснюється за рахунок держави, а не конкретного органу. Відтак, вимоги про стягнення відшкодування з Обласного центру медико-соціальної експертизи є необгрунтованими.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Доводи позивача і відповідача частково не приймаються судом до уваги, виходячи з вище зазначеного.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судові витрати у відповідності до ст. 139 КАС України не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Обласного центру медико-соціальної експертизи (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дніпропетровська, б. 14), Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, 1 а) про визнання неправомірними дії щодо відмови в коригуванні індивідуальної програми реабілітації, зобов`язання внести коригування в протезуванні в індивідуальну програму реабілітації, стягнення з відповідача майнову шкоду в розмірі 1500 грн., стягнення з відповідача моральну шкоду в сумі 5000 грн. - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Обласного центру медико-соціальної експертизи стосовно відмови у коригуванні індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_1 І Б групи від 12.12.2018 №1593.

Зобов`язати Обласний центр медико-соціальної експертизи (, місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дніпропетровська, б. 14) здійснити коригування індивідуальної програми реабілітації інваліда ОСОБА_1 І Б групи від 12.12.2018 №1593 шляхом внесення протезування в індивідуальній програмі реабілітації.

Стягнути з Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, 1 а) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) майнову шкоду в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст судового рішення складено та підписано 09 жовтня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.А. Мозговая