Справа № 1.380.2019.002722
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8139/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Бруновська Н.В.

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року (головуючий суддя Кедик М.В., м.Львів) у справі № 1.380.2019.002722 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

30.05.2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині не призначення та не проведення ОСОБА_1 , звільненого на пенсію по хворобі, внаслідок отриманого захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - 55% сум грошового забезпечення за 20 років вислуги, пункту б ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29.07.1991 № 114, пункту а ст.13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області привести в норму до діючого законодавства пенсійну справу № 91-10806 ОСОБА_1 у частині звільнення його по хворобі, внаслідок отриманого захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - 55% сум грошового забезпечення за 20 років вислуги, пункту б ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29.07.1991 № 114, пункту а ст. 13 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, призначити, нарахувати та виплачувати йому за 20 років вислуги 55% пенсії від відповідних сум грошового забезпечення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити, нарахувати та виплатити загальною сумою та одним платежем ОСОБА_1 недоотриману суму пенсійного забезпечення у розмірі 55 процентів сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше отриманих сум пенсії у розмірі 50% сум грошового забезпечення за 20 років вислуги, відповідно до пункту б ст. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ від 29.07.1991 № 114, пункту а ст.13 Закону України від 09.04.1992№ 2262-Х11, звільненого по хворобі, отриманого внаслідок захворювання з проходженням служби в органах внутрішніх справ із визначенням 55% сум відповідного грошового забезпечення за 20 років вислуги і статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», від 09.04.1992 №2262-ХІІ, починаючи з 01.01.1992 без обмеження строку (ч. 3 ст. 51 Закону України від 09.04.1992, № 2262); встановити судовий контроль за виконанням відповідачем рішення суду.

Позов обґрунтовує тим, що 10.11.1991 начальник Львівського управління внутрішніх справ на транспорті МВС України полковник міліції ОСОБА_2 . видав наказ № 103 о/с по особовому складу, згідно з яким відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено із органів внутрішніх справ по статі 64 пункт «б» (через хворобу) майора міліції ОСОБА_1 (Д-711135) інспектора чергового лінійного відділу внутрішніх справ на ст. Стрий з 19.11.1991. Зазначає, що з 01.01.1992, відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України №2263-12, пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», свідоцтва військово-лікарської комісії про хворобу від 14.07.1991 № 1677, наказу начальника Львівського управління внутрішніх справ на транспорті МВС України полковника міліції ОСОБА_3 С. від 10.11.1192 № 103 о/с, позивачу як звільненому по хворобі повинна була бути перерахована пенсія за вислугу 20 років у розмірі 55% від сум грошового забезпечення. Однак, пенсія за 20 років вислуги у розмірі 55% сум із грошового забезпечення, як звільненому по хворобі з органів внутрішніх справ, згідно з вимогами Постанови Верховної Ради України № 2263-12 від 09.04.1992 року, пенсійним державним органом так і не була перерахована.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилась. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.313 цього Кодексу. Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Згідно з наказом від 10.11.1991 № 103 о/с позивач з 19.11.1991 звільнений з органів внутрішніх справ за ст. 64 п. "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС. Відповідно до свідоцтва про хворобу від 14.11.1991 № 1677 позивач визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Відповідачем з 19.11.1991 призначена пенсія позивачу за вислугу років у розмірі 67 % відповідних сум грошового забезпечення.

13.08.2018 позивач звернувся до Головного управління МВС України у Львівській області із запитом на отримання публічної інформації з приводу виплати пенсії. Листом від 17.08.2018 № З-578/Зі/31/01-2018 Головне управління МВС України у Львівській області повідомило, що з 01.01.2007 органи внутрішніх справ позбавлені повноважень призначати, перераховувати та виплачувати пенсії. Цю функцію передано до Пенсійного Фонду України, куди передані всі пенсійні справи пенсіонерів МВС. Пенсійна справа ОСОБА_1 за № 91/10806 передана до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (акт приймання-передачі діючих пенсійних справ від 31.01.2007 № 4).

10.04.2018 позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області з запитом на отримання публічної інформації з приводу нарахування та виплати недоотриманої пенсії у розмірі 5%. За результатами розгляду вказаного запиту, відповідач листом від 03.05.2019 № 11685/03.29-15, повідомив, що відповідно до розрахунку вислуги років на пенсію від 19.11.1991 ОСОБА_1 звільнений у запас відповідно до п. "б" статті 64 (через хворобу) та вислуга років на день звільнення становить 29 років 02 місяці 22 дні. Оскільки, ОСОБА_1 звільнений у запас, а не у відставку, тому пенсія призначена і виплачується у розмірі 67% сум грошового забезпечення.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

За змістом вимог статті 62 Положення №114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил СРСР (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР «Про загальну військову повинність» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР «Про загальну військову повинність» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Таким чином, Положення №114 передбачало два види звільнення, зокрема, в запас (з постановкою на військовий облік) і у відставку (із зняттям з військового обліку).

Пунктами «б», «в» і «ж» статті 64 Положення №114 визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, поряд з іншим, звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; в) через обмежений стан здоров`я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв`язку з відсутністю відповідних вакантних посад; ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Згідно статті 65 Положення №114 особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку): а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого Законом СРСР «Про загальну військову повинність» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії.

Таким чином, при наявності відповідних підстав і дійсних обставин особи рядового і начальницького складу можуть бути звільнені зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), у відставку (із зняттям з військового обліку) - «через хворобу» або «через обмежений стан здоров`я».

Відповідно до статті 21-1 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 за №565-ХІІ (чинного на час звільнення позивача і призначення йому пенсії) пенсійне забезпечення працівників міліції після звільнення їх зі служби в органах внутрішніх справ здійснюється в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ .

Згідно пункту «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ (в редакції на час призначення позивачу пенсії) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону №2262-ХІІ (в редакції на час призначення позивачу пенсії) пенсії за вислугу років призначаються, серед іншого, в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Таким чином, вказані вище норми Закону №2262-ХІІ передбачали, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які на день звільнення зі служби мають вислугу 20 років, пенсія за вислугу років призначається в розмірі 50 процентів відповідної суми грошового забезпечення.

В свою чергу, при звільненні особи рядового і начальницького складу зі служби «у відставку» за віком або за станом здоров`я, пенсія за вислугу років призначається в розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Колегія суддів зазначає, що позивач, відповідно до наказу Головного управління МВС України від 10.11.1991 № 103 о/с з 19.11.1991, звільнений з органів внутрішніх справ у запас за ст. 64 п. "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС. Пенсійний орган, листом від 03.05.2019 № 11685/03.29-15 повідомив позивачу про відсутність підстав для перерахунку пенсії в розмірі 55% відповідних сум грошового забезпечення оскільки, позивач звільнений через хворобу у запас, а не у відставку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у відповідача не було підстав призначати позивачу пенсію у розмірі 55% грошового забезпечення, оскільки з врахуванням вислуги років позивача (29 років 02 місяці 22 дні) розмір пенсії, виходячи з 55% відповідних сум грошового забезпечення, може призначатися лише особам, звільненим з військової служби у відставку за віком або станом здоров`я.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апелянту правомірно призначено пенсію за вислугу років в розмірі 67 % відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.002722 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 10 жовтня 2019 року.