Справа № 480/1145/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 р.Справа № 480/1145/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник позивача та третьої особи Ковальчук Ю.М.

представник відповідача Лисиця Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, м. Суми по справі № 480/1145/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Управління Держпраці у Сумській області

третя особа Фізична особа-підприємець ОСОБА_4

про визнання протиправною та скасування Постанови № СМ 308/181/АВ/ТД-ФС від 18.02.2019 про накладення штрафу в сумі 375 570, 00 грн.; визнання протиправним та скасування Припису про усунення виявлених порушень № СМ 308/181/АВ/П від 11.02.2019,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Управління Держпраці у Сумській області третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 про:

- визнання протиправною та скасування Постанови № СМ 308/181/АВ/ТД-ФС від 18.02.2019 про накладення штрафу в сумі 375570, 00 грн.;

- визнання протиправним та скасування Припису про усунення виявлених порушень № СМ 308/181/АВ/П від 11.02.2019.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано Постанову Управління Держпраці у Сумській області № СМ 308/181/АВ/ТД-ФС від 18.02.2019 в частині накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 штрафу в сумі 250 380, 00 (двісті п`ятдесят тисяч триста вісімдесят) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у позові, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що станом на день проведення інспекційного відвідування магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , трудових відносин між сторонами не існувало, а роботи (послуги) виконувались (надавались) на підставі цивільно-правових договорів, укладених між ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник позивача та третьої особи, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у позові та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у зв`язку з надходженням на гарячу лінію « 60-70-76» інформації про використання найманої праці без належного оформлення, Наказом Управління Держпраці № 135 від 28.01.2019 (а.с. 78) призначено проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання трудового законодавства та видано відповідне Направлення № 76/СМ 308 від 28.01.2019 (а.с. 79).

На підставі вказаних документів, у період з 29.01.2019 по 30.01.2019, за адресами здійснення підприємницької діяльності: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , магазини «ІНФОРМАЦІЯ_1», інспекторами праці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_3 .

За результатами відвідування, 30.01.2019 складений акт № СМ 308/181/АВ (а.с. 16-19), згідно з яким, встановлені порушення частини 1 та 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з допущенням до роботи без укладання трудового договору трьох осіб, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 Цей акт отриманий позивачем 05.02.2019 та підписаний із зауваженнями.

За змістом акту відвідування, під час інспекційного відвідування магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_2 , інспекторами праці було встановлено, що у приміщенні магазину знаходились ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на бейджиках яких значились їх імена й посада «продавець магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» та які надавали консультації щодо асортименту товарів, а також допомагали підібрати необхідний розмір одягу покупцям, що зафіксовано на відео.

Під час інспекційного відвідування магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , було встановлено, що у приміщенні магазину знаходились ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , на бейджиках яких значились їх імена й посада «продавець магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» та які надавали консультації щодо асортименту товарів, а також допомагали підібрати необхідний розмір одягу покупцям, що зафіксовано на відео.

При цьому, ОСОБА_10 повідомила, що працює у ФОП ОСОБА_3 продавцем на підставі трудового договору з серпня 2018 року за графіком з 09:00 до 19:00 щодня та отримує щотижня у понеділок заробітну плату (а.с. 89).

ОСОБА_5 надала письмові пояснення (а.с. 91), у яких зазначила, що до виконання роботи, а саме: здійснення продажу товарів, надання консультацій покупцям, розміщування товару, її допустила ФОП ОСОБА_3 . На момент проведення відвідування трудовий договір не укладала, оскільки знаходиться на стажуванні, працює два дні на тиждень з 09:00 до 15:00 та отримує заробітну плату щопонеділка готівкою.

У поданих Управлінню Держпраці зауваженнях до акту інспекційного відвідування (а.с. 87-88), позивач вказала, що висновки про порушення нею статті 24 Кодексу законів про працю України є хибними, оскільки у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_4 , якому згідно з договором суборенди згадане приміщення було передано в користування 01.01.2019.

Стосовно знаходження ОСОБА_5 у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 , позивач зазначила, що 15.01.2019 між нею та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір про виконання робіт (надання послуг). З метою виконання цього договору, ФОП ОСОБА_4 , уклав договір про надання послуг на користь третьої особи з ОСОБА_5 Саме на підставі цих договорів, остання перебувала в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» на момент проведення інспекційного відвідування.

Листом № 14/04-29/2019/1308 від 08.02.2019 (а.с. 94-95), відповідач повідомив позивача, що зауваження до акту інспекційного відвідування та додані до них документи, не спростовують висновків про порушення статті 24 Кодексу законів про працю України.

З метою усунення виявлених порушень законодавства про працю, Управлінням Держпраці 11.02.2019 внесений Припис № СМ 308/181/АВ/П (а.с. 25-26), яким зобов`язано ФОП ОСОБА_3 дотримуватись вимог ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України в частині укладення трудових договорів з найманими працівниками в письмовій формі та забезпечити дотримання частини 3 вказаної статті шляхом укладання трудових договорів з найманими працівниками.

Крім того, на підставі акту інспекційного відвідування № СМ 308/181/АВ від 30.01.2019, заступником начальника Управління Держпраці 06.02.2019 прийнято Рішення № СМ 308/181/АВ/ТД (а.с. 92) щодо розгляду 18.02.2019 о 15 год. 40 хв. справи про накладення штрафу, про що листом № 18-28/04/1119/2019 від 07.02.2019 повідомлено позивача (а.с. 93).

Розглянувши вказану справу, 18.02.2019 відповідач прийняв Постанову № СМ 308/181/АВ/ТД-ФС про накладення на ФОП ОСОБА_3 штрафу в розмірі 375 570, 00 грн. (а.с. 22-24).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, беручи до уваги дотримання відповідачем порядку прийняття оскаржуваних Припису № СМ 308/181/АВ/П від 11.02.2019 та Постанови № СМ 308/181/АВ/ТД-ФС від 18.02.2019 в частині накладення штрафу в сумі 125190, 00 грн. внаслідок допущення до роботи ОСОБА_5 без укладання трудового договору, дійшов висновку про їх відповідність критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), на час виникнення спірних правовідносин, визначалась Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26.04.2017 (далі - Порядок).

Згідно з п. 2 вказаного Порядку, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, зокрема, інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, інспекційні відвідування проводяться, окрім іншого, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню (пункт 8 Порядку).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що керівник територіального органу Держпраці, у разі наявності інформації щодо можливого використання праці осіб без укладання трудового договору, має право прийняти рішення про проведення інспекційного відвідування для перевірки вказаних питань. При цьому, обов`язок в безумовному порядку повідомляти об`єкт контролю про проведення такого відвідування, законодавством не встановлений.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін (частина 2 статті 21).

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина 3 статті 21).

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи (частина 2 статті 24).

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24).

Згідно зі статтею 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

При цьому, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 902 ЦК України встановлено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Системний аналіз вказаних норм, дає підстави для висновків, що основною ознакою, яка відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Отже, трудовим договором є угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з конкретної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Згідно з частинами 1, 2 статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу (абз. 3 частини 2 пункту 2).

Пунктом 3 Порядку № 509 встановлено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

На виконання пункту 6 Порядку № 509, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Така постанова складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка (пункт 8 Порядку № 509).

Таким чином, за наявності акта перевірки із зафіксованими обставини, які містять ознаки порушення трудового законодавства, а також за умови повідомлення суб`єкта господарювання у визначений спосіб про дату розгляду справи щодо накладення штрафу, уповноважена посадова особа має право скласти постанову про накладення штрафу за встановленою формою.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, однією з підстав для скасування оскаржуваних припису та постанови про накладення штрафу, ФОП ОСОБА_3 . визначає неповідомлення її про проведення інспекційного відвідування.

Колегія суддів не приймає до уваги вказані доводи позивача, оскільки, як уже зазначалось, Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26.04.2017 (діяв на момент виникнення спірних правовідносин), не містить безумовного обов`язку повідомляти об`єкт контролю про проведення інспекційного відвідування та встановлює для інспектора праці право не повідомляти про такий захід, якщо він вважатиме, що повідомлення може зашкодити його проведенню.

Наказ № 135 від 28.01.2019 (а.с. 78) про проведення інспекційного відвідування, ФОП ОСОБА_3 не оскаржувався, а інспектори праці фактично були допущені до його проведення, наслідком чого стало складання акту № СМ 308/181/АВ від 30.01.2019 (а.с. 16-23).

Отже, визначальним для вирішення спірних правовідносин є встановлення наявності або відсутності ознак трудових правовідносин між позивачем та фізичними особами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 й ОСОБА_5

Доводячи відсутність трудових правовідносин з ОСОБА_5 , яка на момент здійснення інспекційного відвідування перебувала у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 та на бейджику якої значилось ім`я « ОСОБА_12 » й посада «продавець магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на підтвердження чого відповідачем наданий відеозапис (а.с. 103), ФОП ОСОБА_3 посилається на договір про надання послуг від 15.01.2019, укладений з ФОП ОСОБА_4 (а.с. 31) та договір про надання послуг від 15.01.2019 (а.с. 36), укладений між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зі змісту договору від 15.01.2019, укладеного позивачем з ФОП ОСОБА_4 (а.с. 31), вбачається, що останній за завданням ФОП ОСОБА_3 , шляхом покладення виконання договору на інших осіб, залишаючись відповідальним за результат їх роботи, зобов`язувався надати послуги по проведенню сортування та розпаковки/упаковки сезонного товару, викладки товару згідно зі стандартами торгівлі, прибирання внутрішніх приміщень та зовнішнього прибирання, а також надати допомогу у підборі одягу та взуття/консультування стосовно фасону, розміру та кольору. Аналогічні види послуг вказані і в технічному завданні до договору (а.с. 32), яке також містить і обсяг (кількість) цих послуг.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 31.07.2019 (а.с. 33) ФОП ОСОБА_4 здійснив сортування та розпаковку/упаковку сезонного товару в обсязі (кількості) « 2» на суму 200, 00 грн.; викладку товару згідно стандартів торгівлі в обсязі (кількості) « 2» на суму 200, 00 грн.; допоміг у підборі одягу та взуття/проконсультував стосовно фасону, розміру та кольору в обсязі (кількості) "20" на суму 400, 00 грн., а також здійснив прибирання внутрішніх приміщень та зовнішнє прибирання в обсязі (кількості) « 3» на суму 150, 00 грн.

За договором від 15.01.2019, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 36), остання зобов`язувалась надати послуги по проведенню сортування та розпаковки/упаковки сезонного товару, викладки товару згідно зі стандартами торгівлі, прибирання внутрішніх приміщень та зовнішнього прибирання, а також надати допомогу у підборі одягу та взуття/консультування стосовно фасону, розміру та кольору на користь третьої особи, а саме: ФОП ОСОБА_3 . Аналогічні види послуг вказані і в технічному завданні до договору (а.с. 37), яке також містить і обсяг (кількість) цих послуг.

Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг від 31.07.2019 (а.с. 38) ОСОБА_5 здійснила сортування та розпаковку/упаковку сезонного товару в обсязі (кількості) « 2» на суму 200, 00 грн.; викладку товару згідно стандартів торгівлі в обсязі (кількості) « 2» на суму 200, 00 грн.; допоміг у підборі одягу та взуття/проконсультував стосовно фасону, розміру та кольору в обсязі (кількості) « 20» на суму 400, 00 грн., а також здійснив прибирання внутрішніх приміщень та зовнішнє прибирання в обсязі (кількості) « 3» на суму 150, 00 грн.

Отже, стверджуючи про відсутність трудових правовідносин з ОСОБА_12 , ФОП ОСОБА_3 зауважує на тому, що згідно з цивільно-правовим договором ФОП ОСОБА_4 зобов`язаний був надати певні послуги, для надання яких, ним, на підставі цивільно-правового договору, була залучена ОСОБА_5 Саме виконуючи цей договір, остання і була присутня в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1 під час проведення інспекційного відвідування.

Проте, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та обставинам справи, суд апеляційної інстанції не може погодитись з указаними доводами позивача, з наступних підстав.

Як свідчать наведені вище договори, їх предметом фактично є виконання роботи продавця непродовольчих товарів. При цьому, згадані договори не містять таких істотних умов, як місце надання послуг (виконання робіт), строки їх надання (виконання), конкретний вид та кількість товарів, щодо яких необхідно надати обумовлені послуги (виконати роботи). Не містять такої інформації і технічне завдання до договору та акти приймання-передачі наданих послуг.

Наведені обставини свідчать про те, що за своєю суттю, предметом укладених договорів є процес праці, а не її кінцевий результат.

З огляду на предмет укладених договорів та поняття трудового договору, судова колегія критично оцінює аргументи ФОП ОСОБА_3 про цивільно-правовий характер відносин з ОСОБА_5 та вважає, що послуги за цими договорами не є юридично самостійними, а здійснюються у межах господарської діяльності позивача по продажу непродовольчих товарів, з систематичним виконанням трудових функцій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку правовідносини між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_5 носять ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником. При цьому, дії позивача щодо надання трудовому договору форми декількох цивільно-правових, перешкоджають реалізації працівником права на працю, гарантованого Конституцією України та Кодексом законів про працю України, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності, у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками акту інспекційного відвідування № СМ 308/181/АВ від 30.01.2019 про те, що у межах спірних правовідносин ФОП ОСОБА_3 не дотримано вимог статті 24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудового договору у письмовій формі з ОСОБА_5 .

Таким чином, беручи до уваги дотримання відповідачем порядку прийняття оскаржуваних Припису № СМ 308/181/АВ/П від 11.02.2019 та Постанови № СМ 308/181/АВ/ТД-ФС від 18.02.2019 в частині накладення штрафу в сумі 125 190, 00 грн. внаслідок допущення до роботи ОСОБА_5 без укладання трудового договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстнції про їх відповідність критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим, позовні вимоги в частині скасування цих рішень в зазначеній частині, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 року по справі №480/1145/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2019 року по справі № 480/1145/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 15.10.2019 року