Справа № 240/8763/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8763/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

09 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Чернюка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України про визнання дій ДФС України протиправними в частині відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Також, позивач просила зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй одноразову грошову допомогу.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач підтримав доводи зазначенні в апеляційній скарзі та просив скасувати рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, позивач в період з 08.10.1994 по 11.11.1997 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 11.11.1997 по 31.10.2016 в органах податкової міліції.

Наказом ДФС України від 17.10.2016 № 0030-о/д ОСОБА_1 звільнена з органів податкової міліції (через хворобу) з посади заступника начальника міжрегіонального відділу оперативного документування оперативного управління Головного управління ДФС у Житомирській області згідно пп "б" п. 65 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29.07.1991 № 114 та п. 7 Положення про Державну фіскальну службу України від 21.05.2014 № 236.(а.с.12)

Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 11.11.2016 серія 12 ААА № 901149 ОСОБА_1 встановлена II група інвалідності з 21.10.2016 пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ.(а.с.11)

Листом від 20.12.2018 Департамент кадрової політики та роботи з персоналом ДФС України, розглянувши службову записку щодо виплати одноразової грошової допомоги працівнику податкової міліції ОСОБА_1 повідомив, що працівники міліції не належать до органів внутрішніх справ. Після втрати чинності Законом України "Про міліцію" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі або інвалідності працівника міліції здійснюється на виконання судових рішень. (а.с.13-14)

Вважаючи таку відмову протиправно, позивач звернувся до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що працівник міліції для отримання одноразової грошової допомоги подає до керівника органу внутрішніх справ, де проходив службу заяву встановленої форми та визначений перелік документів. Керівник органів внутрішніх справ у 15-денний строк до МВС подає висновок щодо виплати грошової допомоги, який, у свою чергу, у місячний строк приймає рішення про призначення або про відмову у призначенні грошової допомоги, яке надсилає керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, оскільки позивач звільнений з посади заступника начальника міжрегіонального відділу оперативного документування оперативного управління Головного управління ДФС у Житомирській області, тому позивач повинен був подати керівнику підрозділу, де він проходив службу, встановленої форми заяву з переліком документів на підставі яких складений висновок та документи щодо призначення позивачу одноразової грошової мають бути направлені до Державної фіскальної служби України для прийняття рішення.

Таким чином, обов`язок складання висновку та його подання до ДФС України щодо виплати грошової допомоги покладено на керівника підрозділу, де позивач проходив службу. Тобто, лише за результатами розгляду висновку, ДФС приймає рішення про призначення або про відмову у призначення одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, лист від 20.12.2018 №2015/99-99-04-04-02-18 Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом, на який посилається позивач, не є рішенням про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки відповідь надана за результатами розгляду службової записки, а не висновку, тобто рішення керівником ДФС не прийнято.

Вказане свідчить про те, що вимоги в частині визнання протиправними дій Державної фіскальної служби України щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання Державну фіскальну службу України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу є передчасними, оскільки будь якого рішення з даного приводу відповідачем не приймалося.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) закріплено, що держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно з ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію», у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Але, п.5 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Згідно з п.15 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

На виконання ст.23 Закону України «Про міліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до пп.2 п.2 Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пп.2 п.3 Порядку №850, передбачено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до п.2 Постанови №850 особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року №208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707.

Згідно з п.2 Порядку №707 та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707, одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п`ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

Отже, на час встановлення позивачу IІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби в органах податкової міліції, чинними є обидва Порядки (№707 і №850), які регулюють однопредметні правовідносини щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію».

Однак, призначення та виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», здійснюється відповідно до Порядку, під час дії якого встановлена втрата працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду по справі №813/3091/16 (провадження №К/9901/30166/18) від 28.03.2018, яка відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, за позивачем, якому під час перебування на службі в органі податкової міліції або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, встановлено інвалідність, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», що узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 464/5571/16-а, від 19 квітня 2018 року у справі № 822/31/18 та від 28 серпня 2018 року у справі №804/6297/17.

Отже, позивач, як працівник податкової міліції, має право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» у розмірі, визначеному Порядком №850, і за захистом свого порушено права звернувся до суду.

Колегією суддів встановлено, що позивач до заяви від 23.10.2018 про виплату ОГД у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності додала весь необхідних пакет документів, а саме:

- копія паспорту та картки про присвоєння ідентифікаційного номера;

- копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

- довідка про грошове забезпечення для виплати ОГД;

- довідка про невиплату ОГД;

- копію пенсійного посвідчення та свідоцтва про хворобу.

Отже, позивачем надано повний пакет документів необхідний для прийняття рішення. В свою чергу, ГУ ДФС у Житомирській області отримавши відповідну заяву позивача та додані до неї документи, керуючись п.8 Порядку № 850, зобов`язаний був направити висновок про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в податковій поліції, та інші документи, перелік яких визначений Порядком № 850, для прийняття рішення, до того ж аналогічні норми зазначенні в Порядку №707.

Відповідно до п.5 Порядку № 707 визначено перелік документів, які необхідно подати працівнику податкової міліції органу державної податкової служби за місцем проходження служби для виплати грошової допомоги в разі установлення групи інвалідності.

Згідно з п.7 Порядку № 707 орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті). МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Відповідно до п.7 Порядку № 707 орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник податкової міліції не має повноважень на повернення документів без розгляду, які подані для призначення одноразової грошової допомоги, оскільки прийняття рішення щодо наявності або відсутності права на таку виплату належить до компетенції ДПА (в даному випадку до ДФС України) після розгляду таких документів по суті.

Разом з тим, з матеріалів справи можливо встановити, що ГУ ДФС у Житомирській області направлялись до ДФС України матеріали від 09.11.2018 №194086/7 щодо виплати ОГД колишньому працівнику податкової міліції ОСОБА_1

В свою чергу, ДФС України (Департамент кадрової політики та роботи з персоналом) надало відмову на реалізацію вказаних матеріалів, після чого ГУ ДФС в Житомирській області повернуло матеріали надані позивачем щодо виплати ОГД у зв`язку з встановленням інвалідності.

Однак, колегія суддів зазначає, що як вказано вище, відповідно до п.8 Порядку № 850 та Порядку №707 керівник органу (ГУ ДФС у Житомирській області) зобов`язаний був направити висновок про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в податковій поліції, та інші документи, перелік яких визначений Порядком № 850. Проте, як встановлено з матеріалів справи (а.с.91-92) Головним управлінням ДФС у Житомирській області висновок не складався.

В свою чергу, позивачем не було заявлено позовних вимог до ГУ ДФС у Житомирській області щодо не направлення відповідного висновку до ДФС України.

Отже, у відповідності до норм Порядку № 850 та Порядку №707, ДФС України було обмежене у прийняті рішення, оскільки відповідний висновок до них не надходив, а тому позовні вимоги заявлені до ДФС України є передчасними.

Разом з тим, суд зазначає, що доводи відповідачів про відсутність законних підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із втратою чинності Законом України "Про міліцію", спростовуються приписами пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію».

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Проте, до позбавлення права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов`язків спричинили дії ГУ ДФС у Житомирській області, а не дії ДФС України. Оскільки, позивачем не було заявлено позовних вимог до ГУ ДФС України в Житомирській області, а в межах ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, колегія суддів приходить до аналогічного висновку з судом першої інстанції, що відповідачем було здійснено протиправні дії.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскільки, доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 жовтня 2019 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Ватаманюк Р.В.