Справа № 480/996/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 р.Справа № 480/996/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю " Група Айсберг " на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 18.06.19 року по справі № 480/996/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Група Айсберг "

до Управління Держпраці у Сумській області

про визнання протиправними та скасування припису та постанови,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Група Айсберг" звернулося до суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Сумській області, в якій просить визнати протиправним та скасувати припис відповідача про усунення виявлених порушень № СМ 430/1627/АВ/П від 19.02.2019; визнати протиправним та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами відповідача № СМ 430/1627/АВ/ТД -ФС від 01.03.2019.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 р. в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Група Айсберг" відмовлено.

ТОВ "Група Айсберг" , не погодившись з рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу , вважає , що при прийнятті вищезазначеного рішення допущено порушення норм процесуального права, при цьому не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи . Вважає , що судом першої інстанції проігноровано, а відповідачем не доведено одного з основних критеріїв визначення трудових відносин, а саме підпорядкуванню правилам трудового розпорядку. В матеріалах справи відсутні будь-які докази корті свідчили б, що ОСОБА_1 знаходився постійно та систематично на підприємстві, підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, виконував функції водія поза межами укладених цивільно-правових договорів. Тлумачення судом змісту цивільно-правових угод як таких, що насправді містять ознаки трудового договору, є таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах та законодавстві. Вказує, що управління Держпраці у Сумській області не надало доказів, які б підтверджували наявність трудових відносин між ТОВ «Група Айсберг» та ОСОБА_1 Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12 червня 2019 р. та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Управління Держпраці у Сумській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає, що рішення суду першої інстанції винесено після з`ясування всіх обставин справи, відповідно до вимог матеріального та процесуального права, а тому Управління заперечує проти апеляційної скарги в повному обсязі. В даному випадку позивачем було укладено договір про надання послуг з доставки газу власним вантажним автомобілем з території Російської Федерації без врахування вимог чинного законодавства, а саме Цивільного кодексу України та відповідних профільних законів, щодо міжнародного та внутрішнього перевезення небезпечних вантажів, що свідчить саме про виконання ОСОБА_1 саме обов`язків водія за посадою, а не надання послуг (виконання роботи) за цивільно-правовим договором. Наголошує, що судом першої інстанції були досліджені усі обставини справи, досліджені усі докази, зроблені обґрунтовані та об`єктивні висновки, а рішення винесено згідно норм матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача в судовому підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги , вважає рішення суду першої інстанції правомірним та просив залишити його без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін , перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 29.01.2019 начальником Управління Держпраці у Сумській області прийнято наказ № 163 про проведення інспекційного відвідування ТОВ "Група Айзберг" з питань оформлення трудових відносин, у тому числі з неповнолітніми.

На підставі наказу від 29.01.2019 № 163 начальником Управління Держпраці у Сумській області видано направлення № 93/СШ 430 на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання дійсне у період з 06.02.2019 по 07.02.2019.

З 06.02.2019 по 07.02.2019 посадовою особою Управління Держпраці у Сумській області було проведено інспекційне відвідування ТОВ "Група Айзберг" щодо дотримання законодавства про працю, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № СМ430/1627/АВ від 07.02.2019.

Перевіркою встановлено порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме: допущення до виконання робіт працівника без укладання трудового договору, оформленого наказом або розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

19.02.2019 відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень № СМ 430/1627/АВ/П, яким директора ТОВ "Група Айсберг" ОСОБА_2 зобов`язано усунути виявлені під час перевірки порушення шляхом забезпечення укладання трудових договорів з працівниками, оформлених наказом або розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та з повідомленням центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

01.03.2019 на підставі висновків акту інспекційного відвідування відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими особами № СМ 430/1627/АВ/ТД -ФС, якою на позивача за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України накладено штраф в розмірі 125 190 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того , що у спірних правовідносинах позивачем не дотримано вимог статті 24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що відповідачем під час прийняття оскаржуваних постанови та припису дотримано вимоги Порядку № 295, Порядку № 509, суд вважає їх обґрунтованими та правомірними, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Проте , колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.4 ст.4 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Згідно з ч.1 ст.259 КЗпП України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) встановлено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі по тексту Порядок № 295).

Правовий статус Управління Держпраці у Сумській області визначено Положенням про Державну службу України з питань праці, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. № 96 (далі по тексту Положення № 96), відповідно до п.1 якого Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За визначенням п.8 ст. 7 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова з змога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Відповідно до п.23 постанови КМУ №295 від 26.04.2017 припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення визначено постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 17 липня 2013 року № 509 (далі по тексту - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до п. 3 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Згідно з п. 8 Порядку №590, за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Згідно зі статтею 1 частиною 1 КЗпП України даний кодифікований акт регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

За визначенням ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Отже, діяльність працівника в рамках трудового договору характеризується наступними правовими ознаками: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); не на свій страх і ризик, а шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Вказані ознаки трудового договору витікають як зі статей КЗпП, так і з спеціальних законів, що регулюють трудові відносини (зокрема Закону України Про відпустки, Закону України Про оплату праці, Закону України Про колективні договори і угоди, Закону України Про охорону праці).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З аналізу зазначених норм вбачається, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Тобто, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Вказана правова позиція щодо розмежування сфери трудових та цивільно-правових відносин зазначена у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 року №820/1432/17 та від 26.09.2018 року № 822/723/17).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ "Група Айсберг" зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та має основний вид діяльності (Код КВЕД 32.99) Виробництво іншої продукції, н. в. і. у. (основний).

Відповідно до довідки ТОВ "Група Айсберг" від 8 жовтня 2019 року № 100 займається виробництвом продукції в аерозольній упаковці. Для виробництва продукції в аерозольній упаковці використовується зріджений газ високої очистки для витиснення основного продукту з упаковки. Також підприємство займається виробництвом та наповненням зрідженим газом балончиків для зарядки запальничок, для чого також використовується зраджений газ високої очистки.

Так , ТОВ "Група Айсберг" (Замовник) та ОСОБА_1 (Виконавець) укладено договори про надання послуг б/н від 28.07.2018, б/н від 07.09.2018, б/н від 12.10.2018, б/н від 09.11.2018, б/н від 24.01.2019 .

Вказані договори є однотипними.

Відповідно до п. 1.1 яких Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і умовах передбачених даним договором, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи).

Згідно п.п. 2.1 п. 2 договорів до обов`язків Виконавця по договору відносяться: надати послуги, виконати роботу: на автомобілі, що належить Замовнику, здійснити доставку зрідженого газу (Газ витиснювач аерозольних упаковок - ГВАУ) за маршрутом: Російська Федерація, Володимирська обл., м. Киржач, вул. Фрунзе, д. 5 - Україна, м. Суми, вул. Воровського, 24. Всі витрати, пов`язані з виконанням роботи, несе Замовник.

У пункті 1.2 договорів зазначено, що Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у тому числі використовує власні засоби та матеріали, що суперечить п. 2.1 договору, де зазначено, що надання послуг, виконання робіт здійснюється на автомобілі, що належить Замовнику.

В підтвердження виконання вищевказаних договорів позивачем надано копії акту надання послуг № 8-ЦПД від 22.10.2018, видаткових касових ордерів від 17.09.2018, від 22.10.2018, від 03.08.2018, від 31.01.2018, від 19.11.2019, розрахункових відомостей за серпень - листопад 2018, січень 2019 року.

Колегія суддів звертає увагу на те , що в предметі договору чітко визначено обсяг робіт, а саме здійснення доставки зрідженого газу за відповідною адресою.

В п. 1.2. Договорів чітко зазначено, що «Виконавець» не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт) у тому числі використовує власні засоби та матеріали.

Отже, судом першої інстанції проігноровано, а відповідачем не доведено одного з основних критеріїв визначення трудових відносин, а саме підпорядкуванню правилам трудового розпорядку.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази які свідчили б, що ОСОБА_1 , знаходився постійно та систематично на підприємстві, підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, виконував функції водія поза межами укладених цивільно-правових договорів.

З вищевикладеного чітко вбачається, що після виконання відповідної дії визначеної договором, а саме доставки зрідженого газу за відповідною адресою, підписання акту приймання-передачі та сплати коштів за виконані послуги, вказаний договір являється виконаним, що і відрізняє відповідний цивільно-правовий договір від трудового.

Крім того , відповідач сам зазначає, що у п. 2.1. Договорів вказано- надання послуг, виконання робіт на автомобілі, що належить «Замовнику», отже, використання автомобіля було обумовлено самим цивільно-правовим договором, а не у зв`язку із підпорядкованням правилам внутрішнього трудового розпорядку.

Колегія суддів дійшла висновку , що цивільно-правові договори між позивачем та ОСОБА_1 укладалися для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання певних результатів праці, у зв`язку з досягненням зазначеної мети взаємовідносини між позивачем та ОСОБА_1 припинилися. Також, укладені угоди не містять обов`язку виконавця бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години, дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, обов`язку підприємства забезпечувати виконавців матеріально-технічною базою, регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

В період , за який було проведено перевірку , штатним розписом TOB «Гpyпa Айсберг» не передбачено наявність постійної посади водія, в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності такої посади.

ТОВ «Група Айсберг» повідомило суд, що ОСОБА_1 у трудових відносинах не перебував, що підтверджується відповідною довідкою від 8 жовтня 2019 року № 101.

Крім того, відповідно до Податкового розрахунку за формою 1-ДФ в графі «Ознака доходу» вказано позначку 102, коротке найменування "Виплати відповідно до умов цивільно-правового договору" .

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів щодо цивільно-правових угод з ОСОБА_1 зазначає , що між позивачем та ОСОБА_1 існували саме цивільно-правові відносини, оформлені договорами про надання послуг, а не трудові відносини, як стверджує відповідач і з цим помилково погодився суд першої інстанції. З системного аналізу умов зазначених договорів, укладених між позивачем та ОСОБА_1 вбачається, що предметами цих договорів є кінцевий результат праці, а не сам її процес. У той час, як для трудових договорів характерним було б зворотнє.

Колегія суддів зазначає , що позивач не обмежений в праві залучати фізичних осіб до виконання певного виду роботи (надання послуг) на підставі цивільних договорів, і не зобов`язаний законодавством укладати тільки трудові договори, а тому позивач не допустив порушення вимог ч.1, ч. 3 ст. 24 КЗпП України

Таким чином, позивачем спростовано висновки відповідача про допущені ним порушення вимог трудового законодавства, а саме ст. 24 КЗпПУ, а отже оскаржуваний припис винесено безпідставно, що призвело до незаконного нарахування штрафу.

Обставини, щодо отримання зрідженого газу на підприємстві ТОВ «Аерозоль контракт» в м. Киржач Російської Федерації, митного оформлення пропуску товару через митний кордон України не входять до предмету доказування в даній справі, адже ніяким чином не підтверджують наявність чи відсутність трудових відносин.

Посилання відповідача на Ліцензійні умови не мають ніякого відношення до питання щодо належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками, а дослідження питань, що стосуються ліцензування виходить за межі повноважень, які надані Управлінню Держпраці у Сумській області.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також встановлено неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та задовольнити позов .

В силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2019 року по справі № 480/996/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Сумській області про усунення виявлених порушень № СМ 430/1627/АВ/П від 19.02.2019;

Визнати протиправним та скасувати постанову Управління Держпраці у Сумській області про накладення штрафу уповноваженими особами відповідача № СМ 430/1627/АВ/ТД -ФС від 01.03.2019р .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 15.10.2019 року