Справа № 1340/5478/18
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5478/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2019 року зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулик А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Тронки О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 .,

представника відповідача Мельника С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Львівській області до товариства з обмеженою відповідальністю Енергія-Тепловодосервіс про застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника, -

в с т а н о в и в:

16.11.2018 до суду надійшов позов Головного управління ДФС у Львівській області (далі ГУ ДФС у Львівській області у Львівській області, позивач,) до товариства з обмеженою відповідальністю Енергія-Тепловодосервіс (далі- ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс», відповідач), в якому позивач просить суд застосувати адміністративний арешт у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків.

Ухвалою від 19.11.2018 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 27.11.2019 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження.

Ухвалою від 23.01.2019 суд зупинив провадження у справі.

Ухвалою від 03.07.2019 суд поновив провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог Головне управління ДФС у Львівській області зазначає про наявність передбачених законом підстав для проведення документальної планової перевірки ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс», у зв`язку з чим недопущення відповідачем до її проведення є підставою для застосування адміністративного арешту майна суб`єкта господарювання.

03.07.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує повністю. Відзив обґрунтований тим, що недопуск представників позивача до перевірки відбувся на законних підставах, а саме у зв`язку з відсутністю уніфікованої форми акта перевірки. Також звертає увагу суду на те, що нормами чинного законодавства передбачено, що у випадку не допуску платником податків до проведення перевірки, контролюючий орган може звернутися до суду виключно з вимогою про арешт майна платників податків або ж з поданням щодо підтвердженням обґрунтованості адміністративного арешту майна. Відтак, вважає позовні вимоги про застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

18.07.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в яких зазначив арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України, не в залежності від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податку. Непідтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку не обмежує право податкового органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках.

Відповідач 09.09.2019 подав до суду письмові пояснення у справі, в яких вказав, що Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено мораторій на проведення перевірок органами державного нагляду, в тому числі і органами ДФС на проведення перевірок платників податків.

Позивач 19.09.2019 подав до суду заперечення на письмові пояснення, в яких вказав, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються Податковим кодексом України і не можуть встановлюватися або змінюватися законами, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до вказаного кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства. Оскільки норми наведеного відповідачем закону не відповідають, встановленим Податковим кодексом України засадам, їх положення не можуть застосуватись у межах спірних відносин.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступне.

22.10.2018 Головне управління ДФС у Львівській області прийняло наказ № 6156 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс» () з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, за період з 01.01.2015 по 30.09.2018».

Старший державний ревізор-інспектор відділу перевірок у сфері послуг управління аудиту Головного управління ДФС у Львівській області Обуханич Ю.Я. склав акт недопуску до проведення позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс» від 12.11.2018 № 868/13-01-14-13/35413749, оскільки письмове повідомлення про проведення планової документальної перевірки від 22.10.2018 № 752 та копія наказу Головного управління ДФС у Львівській області від 22.10.2018 № 6156 направлено суб`єкту господарювання 24.10.2018 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте виконуючий обов`язки керівника ОСОБА_2 А.В. на звороті направлень вказав про не допуск уповноважених осіб до проведення перевірки. Недопуск мотивований тим, що в наказі на проведення планової документальної перевірки відсутня інформація про осіб, що будуть проводити перевірку та з причин відсутності на час перевірки директора підприємства. Такі ж акти складені 13.11.2019, 14.11.2019 та 15.11.2019.

15.11.2018 начальник Головного управління ДФС у Львівській області прийняв рішення № 39101/10/13-01-14-13-15 про застосування умовного арешту майна платника податків ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс».

З врахуванням викладеного, позивач звернувся до суду з вимогою про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків у зв`язку із недопуском до проведення документальної перевірки.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 94.1 статті 94 Податкового кодексу України (далі ПК України) встановлено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

У пункті 94.2 вказаної статті передбачено обставини, за наявності яких може бути застосовано адміністративний арешт майна. Зокрема, відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Так, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду (пп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України).

Таким чином, на законодавчому рівні, положеннями норм податкового законодавства розрізнені правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

Незважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об`єкт, водночас наявні особливості та різниця у виникненні підстав для вчинення відповідних дій, пов`язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). У зв`язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносин.

Пунктом 7.3 розділу VII Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 №632 визначено, що для застосування арешту коштів на рахунку платника податків орган доходів і зборів подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Системний аналіз норм ПК України та вказаного Порядку щодо особливостей застосування арешту коштів на рахунку платника податків дає підстави для висновку про те, що рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків має передувати зверненню податкового органу до суду із вимогами про застосування арешту коштів, а підстави, визначені п.94.2 ст.94 ПК України, є передумовою саме для застосування адміністративного арешту майна платника податків на підставі рішення податкового органу.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

За змістом наведених правових норм законодавець передбачив два види арешту майна залежно від підстав та порядку його застосування:

- арешт на кошти та інші цінності платника податків, що перебувають у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу;

- адміністративний арешт майна, в тому числі коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом (не виключно обов`язку сплатити податкове зобов`язання), який застосовується за адміністративним або судовим рішенням (залежно від виду майна).

При цьому, право у контролюючого органу для звернення до суду з вимогою про застосування арешту коштів на рахунку платника податків виникає, якщо: 1) у платника податків наявний податковий борг; 2) у платника податків відсутнє майно для погашення цього податкового боргу та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Суд зазначає, що доказів наявності у ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс» податкового боргу та відсутності майна для погашення цього податкового боргу позивач не надав, що виключає можливість для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках відповідача.

Правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 06.02.2018 у справі №813/4401/16 (№К/9901/944/17), від 08.08.2018 у справі №820/3059/17 (№К/9901/46381/18), від 06.11.2018 у справі №813/905/18 (№К/9901/62738/18), від 20.11.2018 у справі №813/929/18 (№К/9901/62267/18), від 27.11.2018 у справі №813/1080/18 (№К/9901/61848/181).

Додатково суд звертає увагу на те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 у адміністративній справі №857/3201/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2019, визнано правомірним наказ Головного управління ДФС у Львівській області №6156 від 22.10.2018 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Енергія-Тепловодосервіс».

Таким чином, вказаний наказ прийнято на підставі обов`язкового до виконання плану-графіка на 2018 рік проведення планових перевірок платників податків, затвердженого в.о.Голови Державної фіскальної служби України ОСОБА_3 М.В.

Проте, незважаючи на законність підстав для проведення документальної планової виїзної перевірки, відповідач не допустив уповноважених осіб контролюючого органу до проведення перевірки, про що складено акт не допуску від 12.11.2018 № 868/13-01-14-13/35413749.

Відтак, на підставі норми підпункту 94.2.3. до платника податків, який відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу, може бути застосовано арешт майна.

У поданому до суду позові позивач не довів своє право на звернення до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, оскільки в матеріалах справи відсутній доказ про те, що у платника податків відсутнє майно та/або балансова вартість менша суми податкового боргу,та/або майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

З врахуванням встановлених обставин та доказів, поданих на їх обґрунтування, суд вважає, що підстави для адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків товариства з обмеженою відповідальністю Енергія-Тепловодосервіс» відсутні.

Щодо аргументів відповідача про те, що Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлений мораторій на проведення перевірок органами державного нагляду, в тому числі і органами ДФС на проведення перевірок платників податків, суд зазначає наступне.

З системного аналізу статей 1,5,7 ПК України, за якими серед загальних засад встановлення податків і зборів пунктом 7.3 ст.7 передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються зазначеним кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися законами, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до вказаного кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства. Оскільки норми наведеного відповідачем закону не відповідають, встановленим ПК України засадам, їх положення не можуть застосуватись у межах спірних відносин.

Вказана правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладені в постанові від 11.03.2019 №К/9901/68747/18.

Крім цього, в предмет доказування у межах цієї справи не входять обставини, які стосуються правомірності наказу про проведення перевірки, оскільки таке питання вирішено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У зв`язку з наведеним, суд вважає вказані аргументи відповідача необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 134, 242, 244, 245 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Тепловодосервіс» до Головного управління ДФС у Львівській області про застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене і підписане 11.10.2019.

Суддя А.Г. Гулик