Справа № 420/3254/19
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 р. Категорія 105000000м.ОдесаСправа № 420/3254/19
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.
час і місце ухвалення: письмове провадження,
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Федусика А.Г. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов, мотивуючи його тим, що всупереч повного та своєчасного виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення суду першої інстанції, про що було повідомлено відділ примусового виконання листом з наданням підтверджуючих документів, державним виконавцем постановлено стягнути з позивача виконавчий збір та накладено штрафи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Євгенії Віталіївни, про стягнення виконавчого збору ВП№58933499 від 17.04.2019 року у розмірі 16 992,00 гривень; накладення штрафу ВП№58933499 від 11.05.2019 року у розмірі 5100,00 гривень; накладення штрафу ВП№58933499 від 04.06.2019 року у розмірі 10200,00 гривень відмовлено.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції не врахував, що державним виконавцем при винесені постанови про накладення штрафу проігноровано факт повного виконання рішення суду головним управління.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №522/24040/17 від 13 квітня 2018 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести з 01.11.2017 року, перерахунок (донарахування) призначеної ОСОБА_1 пенсії, на підставі раніше поданих документів та додатково наданих довідок військової частини НОМЕР_1 №142 від 12.10.2017 року за період з 01.11.2014 року по 31.10.2016 року та довідки військової частини НОМЕР_2 № 61/2005 від 20.10.2017 року за період з 01.12.2016 року по 30.09.2017 року, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого нараховується пенсія щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, винагороди за участь в АТО та грошової премії відповідно статтям статуту ЗСУ, з яких справлялись страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплатити різницю у недотриманій пенсії (а.с.11-22).

Рішення в адміністративній справі №522/24040/17 набрало законної сили 10 липня 2018 року.

24 липня 2018 року, Одеським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист по справі №522/24040/17.

На виконання вищевказаного рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, ОСОБА_1 , 11.09.2018 року та 26.10.2018 року, було проведено перерахунки пенсії з 01.11.2017 року, на підставі раніше наданих документів та додатково наданих довідок військової частини НОМЕР_1 : №142 від 12.10.2017 року за період з 01.11.2014 року по 31.10.2016 року та військової частини НОМЕР_2 №61/2005 від 20.10.2017 року, за період з 01.12.2016 року по 30.09.2017 року, з урахуванням до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, винагороди за участь в АТО та грошової премії відповідно статтям статуту ЗСУ, з яких справлялись страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Внаслідок проведеного згідно з рішенням суду перерахунку, розмір пенсії ОСОБА_1 , з 01.10.2018 року, становив 10153,62 гривень, а з 01.11.2018 року становить 11765,88 гривень.

Також, у результаті зроблених перерахунків та у зв`язку з наявністю двох різних підстав (довідок) для проведення зазначених перерахунків, на виконання рішення суду виникло дві різних доплати:

1. по перерахунку який було зроблено 11.09.2018 року, доплата виникла за період з 01.11.2017 року по 30.09.2018 року, у розмірі 18487,82 гривень;

2. по перерахунку який було зроблено 26.10.2018 року, доплата виникла за період з 01.11.2017 року по 31.10.2018 року, у розмірі 16628,12 гривень.

Як зазначає позивач, враховуючи, що 28.08.2018 року, набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року, якою затверджено «Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», виплата розрахованої доплати, проводиться у такому порядку:

- доплата пенсії по перерахунку, зробленому 11.09.2018 року, з дня набрання рішенням суду законної сили, тобто за період з 10.07.2018 року по 30.09.2018 року у сумі 3853,54 гривень, зарахована на поточний рахунок ОСОБА_1 05.10.2018 року;

- доплата пенсії по перерахунку, зробленому 26.10.2018 року,з дня набрання рішенням суду законної сили, тобто за період з 10.07.2018 року по 31.10.2018 року в сумі 5980,96 гривень, також зарахована на поточний рахунок ОСОБА_1 05.11.2018 року;

- залишок доплат пенсії за період з 01.11.2017 року по 09.07.2018 року, у сумах 14634,28 гривень (по перерахунку зробленому 11.09.2018 року) та 10647,16 гривень (по перерахунку зробленому 26.10.2018 року) будуть виплачені згідно з Порядком затвердженим Постановою №649 та розробленому відповідно до постанови Порядком ведення обліку рішення суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим правлінням Пенсійного фонду України № 20-1 від 26.09.2018 року.

17 квітня 2019 року головним державним виконавцем Щегловою Євгенією Віталіївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№58933499 після звернення ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про примусове виконання рішення суду по адміністративній справі №522/24040/17 (а.с.24-26).

17 квітня 2019 року Постановою про стягнення виконавчого збору ВП№58933499, постановлено стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області виконавчий збір у розмірі 16692, 00 гривень (а.с.27-28).

24 квітня 2019 року, листом №7240/03, Головне управління Пенсійного фонду України звернулося з заявою про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу №522/24040/17. До заяви додавалися копії перерахунку пенсії та розрахунків на доплату (а.с.29-30).

11 травня 2019 року, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Євгенією Віталіївною, винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 гривень та зобов`язано виконати вимоги виконавчого документу протягом десяти робочих днів (а.с.45-46).

Оскільки, боржником у встановлений державним виконавцем строк, рішення суду не виконано, постановою ВП№58933499 від 04 червня 2019 року, на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області накладено штраф на користь держави у розмірі 10200,00 гривень, зобов`язано боржника виконати рішення та попереджено про кримінальну відповідальність (а.с.62-63).

Вважаючи постанови про стягнення виконавчого збору та накладення штрафів протиправними та такими, що підлягають скасуванню, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду з даною позовною заявою.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем прийнято спірні постанови в межах повноважень, у передбачений законодавством спосіб, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Колегія суддів погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (далі Закон №1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗакону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

В той же час, на підставі ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 8 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802 (далі Інструкція), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на вищезазначені норми законодавства суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Отже, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена на підставі виконавчого листа № 522/24040/17, згідно якого зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити різницю у недотриманій пенсії ОСОБА_1 , а не тільки нарахувати та виплатити частково, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність вищевказаної постанови.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що судове рішення у адміністративній справі №522/24040/17 було виконано добровільно у повному обсязі до відкриття виконавчого провадження, оскільки доказів виплати повної суми недоотриманої пенсії до винесення постанови державним виконавцем 17 квітня 2019 року про відкриття виконавчого провадження позивачем не надано, тобто рішення суду виконано не в повному обсязі.

Виконавчий лист у справі №522/24040/17 виданий на виконання рішення зобов`язального характеру. Такий виконавчий лист передбачає одноразовий характер виконання шляхом прийняття, реєстрації розрахункового листа та подачі органам Державного казначейства відповідних платіжних документів, а не стягнення періодичних платежів.

Враховуючи, що у встановлений законом строк для добровільного виконання рішення, підтвердження повного його виконання позивачем не надано, державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та стягнуто виконавчий збір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №751/1387/17 від 24 січня 2019 року.

Крім того, частиною 3 ст. 27 Закону №1404-VІІІ прямо передбачено обов`язок боржника сплати виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.03.2018 року у справі №750/7624/17.

Також, згідно статті 63 Закону №1404-VIII від 02.06.2016 року, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону №1404-VIII, встановлена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу норм чинного законодавства України вбачається, що державний виконавець за невиконання (повторне невиконання) рішення, має право винести постанову про накладення штрафу на боржника лише при умові невиконання ним рішення без поважних причин.

Після одержання постанови державного виконавця від 17 квітня 2019 року про відкриття виконавчого провадження Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, 26.04.2019 року листом №7240/03 проінформовано відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про часткове виконання судового рішення та виконання його у повному обсязі відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року.

Отже, на виконання судового рішення, що набрало законної сили 10.07.2018 року, позивач застосовує постанову Кабінету Міністрів України №649, прийняту пізніше - 22.08.2018 року.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Право ОСОБА_1 на соціальний захист, передбачене ст. 46 Конституції України, є невідчужуваним та непорушним.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Серінг проти Сполученого Королівства» від 07.07.1989 року Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, слід наголосити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, у справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади.

Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків.

Так, у справі «Шмалько проти України» Європейський суд констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу.

Крім того, у Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Враховуючи вищевикладене, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Євгенією Віталіївною було правомірно, у межах наданих повноважень та у відповідності з вимогами Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права була висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, по адміністративній справі № 522/24503/16-а від 13 березня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року по справі № 420/3254/19, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Семенюк Г.В.
Судді Федусик А.Г. Шляхтицький О.І.