Справа № 280/1074/19
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 280/1074/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року (суддя Конишева О.В., повний текст рішення складений 27 травня 2019 року) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької митниці ДФС

про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у березні 2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UА112080/2019/000014/1 від 19 лютого 2019 року; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА112080/2019/00200; зобов`язати Запорізьку митницю ДФС в установленому законодавством порядку скласти та направити Головному управлінню Державної казначейської служби України у Запорізькій області висновок про повернення ОСОБА_1 з Державного бюджету України надмірно сплачених митних та інших платежів в сумі 57200,00 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення Запорізької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UА112080/2019/000014/1 від 19 лютого 2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА112080/2019/00200. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 28 грудня 2018 року придбав автомобіль марки RENAUL TRAFIC номер кузова НОМЕР_1 , що підтверджується рахунком-фактурою серії EDT6 № 297 від 28/12/2018, який складено UAB ETD Baltic.

З метою митного оформлення автомобіля, митним брокером в інтересах ОСОБА_1 до відповідача було подано митну декларацію № UA112080/2019/005223 від 12.02.2019, в якій заявлено митну вартість товару за ціною договору (контракту) - 5500 тис. євро.

Проте Запорізькою митницею ДФС було прийнято рішення №UА112080/2019/000014/1 від 19 лютого 2019 року, яким здійснено коригування заявленої декларантом митної вартості та визначено митну вартість товару за шостим методом, загальна сума становить 11050 тис. євро.

На підставі вказаного рішення відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № UА112080/2019/00200 від 19 лютого 2019 року.

ОСОБА_1 було подано нову митну декларацію і здійснено митне оформлення та випуск товару у вільний обіг на підставі рішення митного органу про коригування митної вартості товару.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків митного органу та правомірності оскаржуваного рішення про визначення митної вартості товарів, картки відмови, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу

Статтею 52 передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України та пунктом 1.14 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» № 599 від 24.05.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та(або) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об`єктивної неможливості застосування попереднього методу.

В ході перевірки правильності визначення митної вартості товарів, Запорізька митниця ДФС дійшла висновку про неможливість застосування методу за ціною договору, оскільки в ході перевірки правильності визначення митної вартості товару виявлені невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару, ціни, що фактично сплачена.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, митним органом було встановлено наступні розбіжності: відповідно до рахунку № 297 від 28.12.2018 відсутні відомості яким чином здійснено сплату коштів за товар, платіжні документи, що підтверджують вартість товару до митного оформлення не надавалися; у митного органу наявна інформація згідно з ресурсом schwackenet.de щодо вищої митної вартості подібного товару на рівні 11050,00 тис. євро, враховуючи VIN -код (VF12FL3) та дату першої реєстрації - 29.05.2015 (техпаспорт № СР0053382 від 29.05.2015) транспортного засобу, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару, оскільки у митниці є підстави вважати, що заявлена декларантом митна вартість не ґрунтується на дійсній вартості імпортованих товарів.

З огляду на викладене митним органом були витребувані додаткові документи, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товару, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларантом додаткових документів надано не було.

Митним органом також зазначено про неможливість застосування другого-п`ятого методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та у зв`язку з відсутність у декларанта митної інформації щодо складових митної вартості. Митним органом застосовано резервний метод визначення митної вартості товару на підставі наявної інформації щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за основним та другорядними методами з розрахунку 11050,00 євро, а саме системи оцінки транспортних засобів Schwackenet (www. schwackenet.de).

Проте суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості оскаржуваного рішення митного органу, адже як вбачається з матеріалів справи, позивачем до митного органу на підтвердження заявленої митної вартості товару та методу її визначення разом з МД № UA112080/2019/005223 від 12.02.2019 було надано: рахунок-фактуру № 297 від 28.12.2018; митну декларацію № б/н від 01.02.2019; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA205010/2019/212823 від 01.02.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 16418244 від 29.01.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 29.05.2015; висновок № 08/2341/2229 від 07.02.2019; сертифікат відповідності № UA.009.38382-19 від 07.02.2019; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України № НОМЕР_3 від 12.01.2018; паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України № НОМЕР_4 від 28.10.1997.

Також судом встановлено, що оплата товару підтверджується квитанцією № 282 від 28.12.2018 на суму 5500,00 євро, копія якої міститься в матеріалах справи та містить відмітки Запорізької митниці ДФС, що спростовує доводи відповідача про ненадання документів на підтвердження факту оплати товару.

Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивачем при здійсненні митного оформлення товару було надано всі необхідні та достатні документи, що дають змогу визначити всі складові митної вартості товару, та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Неподання декларантом інших запитуваних Митницею документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Вказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 в адміністративній справі № 803/667/17.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що досліджені в судовому засіданні первинні документи, які також були подані позивачем до митного органу, повністю підтверджують митну вартість товару, задекларовану за основним методом.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, підставою для його прийняття стала наявність інформації згідно з ресурсом schwackenet.de щодо вищої митної вартості подібного товару на рівні 11050,00 тис. євро.

Колегія суддів не заперечує правомірності використання митним органом ресурсу schwackenet.de з метою отримання певної інформації.

Разом з тим суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу за резервним методом, не вказав, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Крім того, митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору. Відтак наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення митного органу є необґрунтованим, висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях, без об`єктивної та перевіреної інформації.

Спростовуючи доводи апелянта, що декларант погодився з рішенням митниці про коригування заявленої митної вартості, оскільки випуск товарів у вільний обіг було здійснено без застосування гарантійних зобов`язань передбачених МК України, що свідчить про погодження декларанта із митною вартістю, визначеною митницею, а тому спір вичерпано, адже, в силу приписів ст. 56 ПУ України, самостійно визначене грошове зобов`язання оскарженню не підлягає, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як вбачається з МД № UA112080/2019/006557 від 19.02.2019, що була подана ОСОБА_1 до митного органу з метою випущення транспортного засобу у вільний обіг, в якій позивач зазначив другорядний метод визначення митної вартості (резервний) та самостійно зазначив про сплату митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митницею (гр. 47 МД).

Проте суд апеляційної інстанції зазначає, що подання такої декларації не може вважатися погодженням грошового зобов`язання та позбавляти особу права на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень.

Крім того, графа 22 МД № UA112080/2019/006557 від 19.02.2019 містить відомості, що загальна сума за рахунком становить 5500,00 евро, у графі 42 «Ціна товару» також зазначено 5500,00 евро, що свідчить про визначення декларантом ціни товару за основним методом - ціною угоди.

З огляду на викладене, рішення Запорізької митниці ДФС про коригування митної вартості товару №UА112080/2019/000014/1 від 19 лютого 2019 року та картка відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів № UА112080/2019/00200 від 19 лютого 2019 року, є такими, що суперечить закону та підлягають скасуванню.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року в адміністративній справі № 280/1074/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 15 жовтня 2019 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 15 жовтня 2019 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров