Справа № 140/1507/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8484/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року у справі за його позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Димарчук Т.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 05 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

08 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати неправомірними дії Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУ НП у Волинській області) щодо відмови у нарахуванні грошового забезпечення та заробітної плати позивачу за грудень 2018 року на підставі листа Національної поліції України від 28 грудня 2018 року № 16008/09/29-2018 та зобов`язати відповідача провести перерахунок його заробітної плати в повному обсязі з урахуванням преміювання поліцейських понад установлені рекомендовані граничні розміри грошового забезпечення, встановленого керівництвом Національної поліції України відповідними наказами.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року у справі № 140/1507/19 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що встановлення премії є правом, а не обов`язком керівника, і її розмір залежить від особистого внеску поліцейського в загальний результат служби та виплачується у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції. Окрім того, у разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Глубіцьким ОСОБА_2 , який у своїй скарзі просить його скасувати та задовольнити його позовні вимоги. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у судовому рішенні невірно вказана посада позивача на час його звільнення. Окрім того, судом першої інстанції не надано оцінку тому, що грошове забезпечення (в межах рекомендованого граничного розміру) за спірний період позивачу і всім іншим працівникам відділу було виплачено 22 грудня 2018 року, а лист, яким вносилась заборона збільшення розмірів грошового забезпечення поліцейських, які виявили бажання припинити службу в поліції, датований 28 грудня 2018 року. Тому вважає таке зменшення його грошового забезпечення неправомірним.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у період з 30 липня 2003 року по 31 грудня 2018 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національної поліції України.

Наказом ГУ НП у Волинській області № 1 о/с від 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника слідчого відділу Луцького відділу поліції та присвоєно спеціальне звання майор поліції.

Наказом ГУ НП у Волинській області № 357 о/с від 11 грудня 2018 року майора поліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу поліції начальника слідчого відділення Ківерцівського відділу поліції ГУ НП звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 31 грудня 2108 року.

Наказом ГУ НП у Волинській області № 368 о/с від 19 грудня 2018 року «Про виплату грошового забезпечення та заробітної плати», враховуючи наявні асигнування з 01 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року ОСОБА_1 встановлено премію у розмірі 68,08 %. Загальний розмір грошового забезпечення до виплати позивачу у грудні 2018 року становив 12509,19 грн.

29 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ НП у Волинській області, у якій просив дорахувати йому безпідставно невиплачену суму грошового забезпечення за грудень 2018 року у відсотковому співвідношенні на рівні всіх інших працівників ГУ НП у Волинській області та надати належним чином завірені копії документів, на підставі яких проводилось нарахування заробітної плати у грудні 2018 року.

Листом від 24 січня 2019 року № 113/01/29-2019 ГУ НП у Волинській області повідомило позивача, що нарахування його грошового забезпечення відбувалось на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06 квітня 2016 року. Відповідно до вказаного наказу розмір премії встановлюється за рішенням керівника органу поліції в межах рекомендованих граничних розмірів грошового забезпечення, доведених до територіальних органів поліції листом Національної поліції України від 09 липня 2018 року № 7882/09/29-2018. Рекомендований граничний розмір грошового забезпечення за займаною посадою становив 12,5 тис. грн (до виплати). Керуючись наданим правом, наказом ГУ НП у Волинській області № 368 о/с від 19 грудня 2018 року у грудні 2018 року ОСОБА_1 встановлено премію у розмірі 68,08 %. При цьому загальний розмір грошового забезпечення становив 12509,19 грн.

01 лютого 2019 року позивач повторно звернувся із заявою до ГУ НП у Волинській області з проханням надати копії документів, на підставі яких проводилось нарахування заробітної плати в грудні 2018 року та рішення про преміювання поліцейських понад установлені рекомендовані граничні розміри грошового забезпечення.

Листом від 19 лютого 2019 року № 230/01/29-2019 ГУ НП у Волинській області повідомило позивача про те, що рішення про нарахування грошового забезпечення понад установлені рекомендовані граничні розміри грошового забезпечення у грудні 2018 року приймалися на підставі листа Національної поліції України від 28 грудня 2018 року № 16008/09/29-2018. Цим же листом заборонено збільшення розмірів грошового забезпечення поліцейським, які виявили бажання припинити службу в поліції. До листа надано витяг наказу ГУ НП у Волинській області № 368 о/с від 19 грудня 2018 року про встановлення премії. У листі також зазначено, що вказані документи належать до номенклатури справ Національної поліції України і ГУ НП у Волинській області не вправі здійснювати їх копіювання.

Не погодившись з діями відповідача щодо відмови у нарахуванні грошового забезпечення понад рекомендовані граничні розміри за грудень 2018 року, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваній вимозі та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 94 Закону України «Про національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі Постанова № 988) встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Постанови № 988 керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення: надано право здійснювати преміювання поліцейських відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі Порядок № 260).

За змістом пункту 3 Розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. до складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 6 Розділу І Порядку № 260 передбачено, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат.

Згідно з пунктом 12 Розділу ІІ Порядку № 260 керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.

Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.

Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.

Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.

Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.

На переконання апеляційного суду, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що встановлення премій є правом керівника, а не його обов`язком, при цьому встановлення цих премій можливе лише при наявності відповідних бюджетних асигнувань.

Таким чином, слід погодитись із висновком суду першої інстанції, що встановлення премії є правом, а не обов`язком керівника, і її розмір залежить від особистого внеску поліцейського в загальний результат служби та виплачується у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції, а відтак позовні вимоги, які полягають у нарахуванні премії за грудень 2019 року в повному обсязі з урахуванням преміювання поліцейських понад установлені рекомендовані граничні розміри грошового забезпечення, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року у справі № 140/1507/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник