Справа № 640/2306/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2306/19 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року

у справі №640/2306/19

за позовом ОСОБА_1

до Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя

про скасування заходів забезпечення позову,

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя (далі - Комісія, Відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Витій раді правосуддя по виконанню питання 4 порядку денного Протоколу № 1, засідання Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя від 25 січня 2019 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя по виконанню п. 4 порядку денного Протоколу № 1, засідання Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя від 25 січня 2019 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення, прийняте за результатами розгляду п. 10 порядку денного засідання Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя, закріплене Протоколом № 2 від 15 лютого 2019 року, яким вирішено: «визначити переможцем конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «А» в системі правосуддя заступника Голови Державної судової адміністрації України БУТА Ігоря Миколайовича».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2019 року задоволено заяву про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 , зупинено дію рішення Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя, прийнятого за результатами розгляду пункту 10 порядку денного засідання, закріпленого Протоколом №2 від 15.02.2019 року, яким визначено переможцем конкурсу на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_2 .

14.03.2019 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою суду від 13.03.2019. Дане клопотання обґрунтовано тим, що вжиті заходи забезпечення позову порушують вимоги Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зазначає, що на її думку, задовольняючи заяву представника Позивача про забезпечення позову суд поспішно прийшов до висновку про обґрунтованість вказаної заяви, оскільки неповно з`ясував і дослідив обставини справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 березня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя про скасування заходів забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення клопотання. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення клопотання, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 04 червня 2014 року по теперішній час (день подання позову) обіймає посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України, на яку призначена рішенням Ради суддів України від 23 травня 2014 року № 32 згідно з п. 3 ч. 5 ст. 127 Закону № 2453-VІ та відповідно до Положення про Раду суддів України, затвердженого рішенням X позачергового з`їзду суддів України від 16 вересня 2010 року, що були чинними на час призначення на посаду.

17 січня 2019 року Вищою радою правосуддя прийнято рішення №142/0/15-19, яким оголошено конкурс на зайняття вакантних посад державної служби категорії «А» в системі правосуддя: Голови Державної судової адміністрації України та заступника Голови Державної судової адміністрації України, а також затверджено умови проведення конкурсу, що оформлені додатком до рішення, у тому числі кваліфікаційні вимоги.

Питання правомірності вказаного рішення є предметом розгляду справи №9901/72/19, яка перебуває на розгляді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та нечинним рішення Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 року №142/0/15-19 «Про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» у Державній судовій адміністрації України» та зобов`язання скасувати таке рішення.

Комісією проведено засідання 25.01.2019 року згідно Протоколу №1 щодо розгляду питання №4 порядку денного «Про організацію проведення перевірки володіння іноземними мовами кандидатами на зайняття посад державної служби категорії «А» в системі правосуддя Голови Державної судової адміністрації України та його заступника».

15 лютого 2019 року відбувся конкурс на зайняття вакантних посад державної служби категорій «А» у Державній судовій адміністрації України, зокрема на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України, який оголошений рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 року №142/0/15-19.

Згідно Протоколу №2 Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя від 15.02.2019 року за результатами розгляду п. 10 порядку денного прийнято рішення про визнання переможцем конкурсу на цю посаду ОСОБА_2 .

В результаті чого, позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом зупинення дії рішення Комісії від 15.02.2019 року, оскільки за приписами ч.6 ст.153, п.35 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та п.19 ч.1 ст.3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» оскаржуване рішення має буде реалізоване Вищою радою правосуддя, що призведе до її звільнення та призначення на цю посаду іншу особу, що, у свою чергу, істотно ускладнить поновлення її порушених прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2019 року задоволено заяву про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 , зупинено дію рішення Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя, прийнятого за результатами розгляду пункту 10 порядку денного засідання, закріпленого Протоколом №2 від 15.02.2019 року, яким визначено переможцем конкурсу на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що в обґрунтування клопотання про скасування заходів забезпечення позову заявник посилається на те, що задовольняючи заяву та забезпечивши позов, судом фактично вирішено справу по суті. Зазначено, про наявність порушення вимог Кодексу адміністративного судочинства України при прийнятті такої ухвали, оскільки, на думку заявника, зупинення дії рішення, прийнятого за результатами розгляду пункту 10 порядку денного засідання Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя, закріпленого Протоколом №2 від 15.02.2019 року, яким вирішено: «визначити переможцем конкурсу на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України ОСОБА_2 », потребує обов`язкової наявності таких двох ознак, як очевидна протиправність та порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод або інтересів особи, яка звернулась до суду з позовом щодо такого рішення, однак, позивачем не доведено такі обставини, які б вказували на існування вказаних ознак. Також зазначено, що суд першої інстанції ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 березня 2019 року відмовляючи у задоволенні клопотання представника Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя про скасування заходів забезпечення позову виходив з того, що твердження відповідача щодо відсутності порушеного права позивача є хибним, оскільки суд застосовуючи захід забезпечення, однією з вимог якого є можливе порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого рішення, вказав, що бере до уваги саме твердження заявника щодо можливості завдання значної шкоди останньому, оскільки реалізація Вищою радою правосуддя згаданого рішення Відповідача від 15.02.2019 року в силу положень ч. 6 ст. 153, п. 35 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та п. 19 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» вказує на можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у майбутньому, оскільки за результатами проведеного конкурсу на підставі рішення Комісії від 15.02.2019 року Вищою радою правосуддя буде прийнято рішення про призначення на його посаду іншої особи, а саме - переможця вказаного конкурсу, що знівелює значення вищевказаних рішень у майбутньому.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду слід скасувати з наступних підстав.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 157 КАС України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала про скасування заходів забезпечення позову або про відмову у скасуванні забезпечення позову може бути оскаржено. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Як зазначено в частині третій статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом:

1) зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії;

2) зупинення рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, встановлення заборони або обов`язку вчиняти певні дії уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

3) зупинення рішень уповноваженого центрального органу з питань цивільної авіації щодо призупинення дії або анулювання сертифікатів, схвалень, допусків;

4) зупинення рішень Національного банку України, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії;

5) зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Колегія суддів зазначає, що задовольняючи клопотання позивача про забезпечення адміністративного позову та зупиняючи дію Протоколу №2 від 15.02.2019 року, суд першої інстанції фактично заборонив Вищій раді правосуддя здійснювати стосовно призначення ОСОБА_2 , на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України, як переможця конкурсу, чим порушив вимоги п. 1 ч. 3 ст. 151 КАС України.

Оскільки, вказана вище норма містить заборону вжиття заходів забезпечення позову не лише шляхом зупинення дії акту Вищої ради правосуддя, а й шляхом встановлення заборони цьому органу вчиняти певні дії.

Разом з тим, судом першої інстанції вказані обставини не були враховані під час розгляду клопотання.

Судом апеляційної інстанції враховується правова позиція Конституційного Суду України щодо ненормативності правових актів, викладеній в абз. 4 п. 1 мотивувальної частини Рішення від 23 червня 1997 року № 2-зп «за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 27 січня 2010 року, яку було залишено без змін постановою Верховного Суду України від 15 червня 2010 року, у справі № К-31177/09 було висловлено наступну правову позицію: «оскільки Указ Президента України «Про призначення С .С. суддею Конституційного Суду України» від 25.03.2004 №368/2004 виконано, а саме: позивач, прийнявши присягу, вступила на посаду судді Конституційного Суду України і приступила до виконання обов`язків, то цей Указ вичерпав свою дію і не може бути скасованим після його виконання. Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16.04.2009 № 7-рп/2009».

Таким чином, рішення прийняте за результатами розгляду п. 10 порядку денного засідання Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя, закріплене Протоколом № 2 від 15 лютого 2019 року, яким вирішено: «визначити переможцем конкурсу на зайняття посади державної служби категорії «А» в системі правосуддя заступника Голови Державної судової адміністрації України Бута І. М. » яке є ненормативним актом, вичерпало свою дію в момент визначення переможця конкурсу.

З огляду на викладене, судом було неправомірно зупинено дію рішення Комісії щодо визначення переможцем конкурсу фізичної особи, яку навіть не залучено до участі у розгляді справи, оскільки таке рішення було фактично виконано в момент визначення переможця конкурсу на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України Повноваження Комісії в питаннях зайняття посади державної служби категорії «А» на цьому вичерпались.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Позивачем не доведено існування обставин, вказаних у статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, оскільки при цьому фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

У рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 визначено, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Згідно Рекомендації № R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.89 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 08 лютого 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом про визнання протиправним, нечинним та скасування рішення ВРП від 17 січня 2019 року № 142/0/15-19 «Про оголошення конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» у Державній судові адміністрації України». Одночасно з пред`явленням позову позивачі подали заяву про забезпечення позову, у якій просять застосувати такий вид забезпечення позову як заборону Комісії вчиняти будь-які дії, пов`язані з проведенням конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» в Державній судовій адміністрації України, а саме: на посаду Голови Державної судової адміністрації України та на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України, який оголошений оспорюваним рішенням.

Отже, колегією суддів враховується те, що Верховним Судом ухвалою від 13 лютого 2019 року було відмовлено у забезпеченні позову за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 шляхом заборони Комісії вчиняти будь-які дії, пов`язані з проведенням конкурсу на зайняття посад державної служби категорії «А» в Державній судовій адміністрації України, а саме: на посаду Голови Державної судової адміністрації України та на посаду заступника Голови Державної судової адміністрації України.

Відмовляючи у задоволенні заяви Верховний Суд зазначив, що зі змісту та суті заяви убачається, що заявлене в ньому прохання спрямоване на запровадження судової заборони для Комісії, яка діє при ВРП, вчиняти будь-які дії щодо проведення оголошеного Спірним рішенням конкурсу. Інакше кажучи, заявники просять, хоча твердять про інше, зупинити дію (реалізацію, виконання) положень саме Спірного рішення, що прямо заборонено пунктом 1 частини третьої статті 151 КАС.

Ці обставини унеможливлюють застосування такого виду забезпечення позову, як заборону іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

За правилами частини 1 статті 157 КАС України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року.

Враховуючи, що судом першої інстанції було не вірно застосовано норми матеріального і процесуального права та безпідставно задоволено заяву про забезпечення позову а також невмотивованості рішення щодо відмови скасування заходів забезпечення позову, колегія суддів доходить до висновку в необхідності скасування рішення першої інстанції, та ухвалення нового - про задоволення клопотання представника Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою суду від 19 березня 2019 року.

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини 2 ст. 242 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з частиною 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення клопотання.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись 34, 243, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя при Вищій раді правосуддя - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою клопотання Національного медичного університету імені О.О.Богомольця про скасування заходів забезпечення позову - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 09 жовтня 2019 року.