Справа № 560/1210/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1210/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

08 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року (рішення ухвалено суддею Михайловим О.О. 13.06.2019 року в м.Хмельницький, дату складення повного судового рішення не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати Рішення Одеської митниці ДФС, прийняте у вигляді картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2019/000145;

- визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500000/2019/000184/2 від 26.01.2019.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження відомостей про заявлену митну вартість товару за ціною договору, а коригування митної вартості імпортованого транспортного засобу відповідачем проведено без врахування документів, що стосуються оціненого товару. Розрахунок було здійснено у формі переказу коштів за визначену вартість автомобіля, що підтверджується квитанцією ПАТ "ПриватБанк" б/н від 13.11.2018 та у готівковій формі при відвантаженні автомобіля за доставку автомобіля, а тому відсутні банківські платіжні документи, що стосуються оплати по доставці. Страхування автомобіля не здійснювалось, а тому відсутні страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. При цьому банківські платіжні документи, які стосуються сплати перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України не являються обов`язковими документами для підтвердження митної вартості транспортного засобу. Відповідач без належного обґрунтування взяв до уваги цінову інформацію ідентичних товарів, не врахувавши при цьому наявність пошкоджень автомобіля та необхідність проведення його відновлювального ремонту.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суд від 13 червня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 26.01.2019 за № UA500000/2019/000184/2 .

Визнав протиправною та скасував картку відмови Одеської митниці ДФС в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2019/000145.

Стягнув на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1536,80 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильного тлумачення закону, незастосування закону, який підлягав застосуванню, неповноти з`ясування обставин справи та невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що до митного оформлення позивачем не надано банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, які підтверджують митну вартість. Також, відповідно до ч.2 ст.368 Митного кодексу України, не надано документів, які підтверджують вартість страхування та перевезення (фрахту) товарів до моменту перетинання ними митного кордону України. Такі обставини виключали можливість перевірки числового значення заявленої митної вартості та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта додаткові документи та відомості, однак уповноважена особа декларанта повідомила про те, що надання додаткових документів, підтверджуючих вартість транспортного засобу, крім свіфт переказу, та скріну особистого кабінету, немає можливості. Отже, відповідач вважає, що декларантом не подано всіх додаткових документів, які були витребувані митницею, а саме не подано: 1) банківських платіжних документів, які стосувались оплати фактурної вартості транспортного засобу, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України; 2) калькуляції транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування товару, що декларується, у тому числі територією країни експортера; 3) копії митної декларації країни відправлення; 4) страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування. За результатом проведених консультації між органом доходів і зборів та декларантом було обрано метод визначення митної вартості - резервний. Митну вартість товару скориговано, виходячи із вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, до 12 346 дол. США.

В судове засідання сторони та їх представники не прибули, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова Митниці у митному оформленні товару та подальше коригування його вартості є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 248 Митного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).

Судами встановлено, що відповідно до митної декларації №UA500650/2019/001772 позивачем було подано до митного оформлення легковий автомобіль з двигуном внутрішнього згорання, іскровим запалюванням та кривошипно-шатунним механізмом, такий що використовувався - 1 шт., торгівельна марка - «Honda», модель - «CR-V», номер шасі - немає даних, номер кузова - НОМЕР_1 , тип кузова - універсал, тип двигуна - бензиновий, об`єм двигуна - 2356 см куб., тип кузова - універсал, привід - повний, колісна формула - 4x4, колір - сірий, фактичний пробіг - 69487 ml, календарний рік виготовлення - 2016, модельний рік виготовлення - 2016, загальна кількість місць включаючи водія - 5, виробник - «HONDA OF CANADA MFG», країна виробництва - CANADA. Автомобіль знаходиться в пошкодженому стані. Пошкоджено бампер передній, підсилювач бампера переднього, демпфер бампера переднього, кронштейн бампера переднього, спойлер передній, панель замка передня, крило переднє праве, лонжерон передній правий, колісна арка передня права, капот, гратка радіатора, радіатор, протитуманна фара передня права, дзеркало бокове праве, облицювання дверей задніх лівих, спойлер бампера заднього, повітряна подушка безпеки водія (кермо), по кузову пошкоджено ЛФП, потертості та забруднення оббивки салону сидінь.

Транспортний засіб заявлений до митного оформлення за основним методом визначення митної вартості за ціною договору - 7217 дол. США.

Разом з митною декларацію 20.01.2019 було подано, зокрема, наступні документи: рахунок - фактура (інвойс) № 8259 від 12.11.2018 (згідно з яким вартість автомобіля становить 6816,50 USA та вартість доставки - 400,00 USA, всього 7217,00 USA); коносамент № ZIMUORF0820454 від 10.06.2018, домашній коносамент №ZIMUORF0820454/4 від 08.10.2018, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 20.08.2018, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №ТК181210-009 від 10.12.2018, свіфт (квитанція ПАТ "Приватбанк") б/н від 13.11.2018 на суму 6817,00 USA.

26.01.2019 за №UA500000/2019/000184/2 Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. У вказаному рішенні зазначено, що до митного оформлення разом з поданою митною декларацією для підтвердження заявленої митної вартості товарів подано рахунок-фактуру, коносамент, звіт про незалежну оцінку майна, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Зазначені документи містять розбіжності та недоліки, зокрема: 1) згідно з пунктом 2 статті 53 Митного кодексу України, якщо рахунок сплачено, декларантом для підтвердження митної вартості подаються банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) згідно статті 368 МКУ при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному виправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. Зазначені документи до митного оформлення не надано. У зв`язку з зазначеним, у відповідності з ч.3 ст.53 МКУ у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларанту запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) надати до органу доходів і зборів, документи, що підтверджують заявлену митну вартість та усувають виявлені недоліки та розбіжності, а саме: 1) банківські платіжні документи, які стосуються сплати фактурної вартості ктз, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України; 2) калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) якщо здійснювалось страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Декларантом не було подано всіх документів згідно з переліком. 3 метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор». ЄАІС Держмитслужби України, інформацію із зовнішніх джерел, враховано форму контролю, згенеровану АСАУР, відповідно до якої «Митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення MB за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта - USD, вартість - 12346,00». Встановлено що рівень митної вартості ідентичних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим - 12346,00 дол. США. Митну вартість товару скориговано до рівня 12346 дол. США/шт.

Також відповідачем прийнято Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA500650/2019/000145, в якій вказано про необхідність надання нової МД з урахуванням рішення про коригування митної вартості від 26.01.2019 за № UA500000/2019/000184/2.

Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Суд звертає увагу на те, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 Митного кодексу України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 Митного кодексу України.

Відповідно до положень частини першої статті 58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. При цьому основний метод не застосовується у наступних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.

Згідно з частиною другою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За правилами частини третьої статті 58 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

За правилами частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 Митного кодексу України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому витребовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Позивач на підтвердження митної вартості і обраного ним методу її визначення згідно з ч.2 ст. 53 МК України надав: рахунок-фактуру (інвойс) №8259 від 12.11.2018 (згідно якого вартість автомобіля становить 6816,50 USA та вартість доставки - 400,00 USA, всього 7217,00 USA), свіфт (квитанція про переказ коштів ПАТ "Приватбанк") б/н від 13.11.2018 на суму 6817,00 дол. США.

Відповідач поставив під сумнів митну вартість товару у зв`язку із ненаданням банківських платіжних документів, а також вартості їх страхування та перевезення (фрахту).

Відповідно до ч.1 статті 368 МК України, для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

При визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України (частина 2 ст. 368 МК України).

У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу (частина 4 ст. 368 МК України).

Позивач вказав, що страхування автомобіля не здійснювалось, а факт розрахунку з ME TRANSPORT, INS на суму 7217,00 USA також підтверджується листом ME TRANSPORT, INS від 20.03.2019 (в якому підтверджується оплата 6817 дол. США на банківський рахунок, та 400 дол. США готівкою). Таким чином, запитуваний митницею платіжний документ щодо перевезення (доставки) не міг бути наданий з об`єктивних причин, так як вказані витрати були оплачені готівкою. Відтак, зазначений лист є додатковим підтвердженням оплати та числових значень складових митної вартості. При цьому на визначення вказаної митної вартості вплинула наявність пошкоджень транспортного засобу, що підтверджується митною декларацією, звітом про незалежну оцінку транспортного засобу, фотоматеріалами.

Водночас, щодо посилання позивача на звіт про незалежну оцінку нерозмитненого транспортного засобу № НОМЕР_3 -009 від 10.12.2018 (згідно з яким ринкова вартість пошкодженого автомобіля 6794,44 дол. США), суд першої інстанції правильно вказав, що такий звіт не є первинним документом, який підтверджує вартість імпортовано товару, такий звіт (висновок) носить консультаційний характер; звіт про оцінку майна експерта по своїй суті є результатом практичної діяльності фахівця - оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, а тому він не містить інформацію про ціноутворення, позаяк вказані дії виходять за межі професійної діяльності оцінювача.

Аналогічна правова позиція вказана в постанові Верховного Суду 24 квітня 2019 року по справі №820/638/17.

Разом з тим відповідачем не наведено жодного доказу недостовірності заявленої фактурної вартості товару.

Зі змісту приписів розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») Митного кодексу України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно рішення відповідача не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

У справі, що переглядається, суди встановили, що на стадії реалізації управлінської функції з самостійного визначення митної вартості товару орган доходів і зборів не забезпечив виконання вимог частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч.2 ст.55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Слід також зазначити, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а.

Подана позивачем митна декларація свідчить про наявність суттєвих механічних пошкоджень придбаного автомобіля, проте жодних відомостей про врахування останніх під час коригування митної вартості автомобіля відповідачем не зазначено.

На підставі досліджених письмових доказів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що указані декларантом відомості підтверджені документально, а їх достовірність не спростована відомостями від уповноважених органів, зокрема, що видані позивачу документи є фіктивними. Посилання відповідача про незазначення вартості страхування є лише припущенням, та таким, що не може достовірно свідчити про таку обставину. У постанові Верховного Суду від 13.02.2018 по справі №803/1112/17 вказано, що у разі, якщо митниця стверджує, що страхування все-таки здійснювалося (а відтак і витрати на страхування підлягають включенню до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого автомобіля ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що у межах даної справи митна вартість, визначена суб`єктом владних повноважень, не може бути визнана обґрунтованою та доведеною.

Слід вказати і про те, що органом доходів і зборів не наведено підстав щодо неможливості застосування попередніх методів визначення митної вартості товарів у їх послідовності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем безпідставно визначено митну вартість імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який відповідачем застосовано без достатніх на те підстав.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 08 жовтня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Совгира Д. І.