Справа № 400/1494/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/1494/19

Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В. Дата і місце ухвалення: 11.07.2019р., м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Семенюка Г.В.

Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 16.05.2018 року;

- зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 16.05.2018 року.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог законодавства, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Проте, в порушення вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-XII та п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, відповідач у період з 01.01.2016 року по 16.05.2018 року не здійснював індексацію грошового забезпечення позивача та не виплачував належні їй суми.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо на нарахування та не виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 16.05.2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 16.05.2018 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року скасувати та прийняти про справі нову постанову, якою в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що у Міністерства оборони України відсутні підстави для нарахування та виплати індексації, адже "Порядком проведення індексації грошових доходів населення" затвердженим Постановою кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 даний механізм не передбачений.

Також, апелянт посилається на те, що Військова частина НОМЕР_1 не є розпорядником коштів першого рівня, а тому не має повноважень самостійно визначати напрямки використання бюджетних ресурсів.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в період з 2004 року до 16.05.2018 року проходила військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_2 , яка безпосередньо підпорядкована Військовій частині НОМЕР_1 та знаходиться на повному її фінансовому забезпеченні. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2018 року № 27-РС позивача звільнено з військової служби у запас за п. «а» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), наказано вважати такою, що справи та посаду здала і направлено для зарахування на військовий облік до Ізмаїльського ОМВК Одеської області. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 16.05.2018 року № 107 позивача з 16.05.2018 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, зараховано до оперативного резерву першої черги.

Листом від 11.03.2019 року № 350 відповідач надав відповідь на запит позивача та надав тій Довідку про нараховану та перераховану індексацію за період з січня 2014 року по грудень 2015 року, повідомивши про те, що за період з 01.01.2016 року по 16.05.2018 року індексація їй не нараховувалась та не виплачувалась. В зазначеному листі вказано, що протягом березня квітня 2018 року індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, не перевищив поріг індексації.

Не погоджуючись з вищевказаним, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з того що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, а не нарахування та не виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 16.05.2018 року є порушенням вимог Закону України № 1282 та Порядку № 1078 та бездіяльністю військової частини.

Колегія суддів погоджується з вкачаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст.1 та ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами другою - третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ ( далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст.2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону №1282-ХІІ ).

Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 .

Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018р. по справі №825/874/17 (адміністративне провадження №К/9901/17256/18).

Учасниками справи не заперечується, що в період з січня 2016 року по травень 2018 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася.

Також, апелянт не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації, а правомірність своїх дій обґрунтовує виключно відсутністю відповідних кошторисних призначень та бюджетних асигнувань.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки вони не відповідають нормам Закону №1282-XII та Порядку №1078, зокрема п. 11, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.

Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а у складі витрат на виплату заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Як вірно зазначив суд першої інстанції, що відсутність бюджетного фінансування для проведення індексації на обов`язок відповідача її нараховувати та виплачувати не впливає, тим паче, що відповідачем не доведено відсутність відповідних асигнувань для проведення індексації грошового забезпечення позивача у період з 01.01.2016 року по 16.05.2018 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що не проведення відповідачем нарахування та виплати індексації грошового забезпечення є бездіяльністю з боку військової частини, що не нарахування та не виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 16.05.2018 року є порушенням вимог Закону України № 1282 та Порядку № 1078 та порушенням права позивача, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 жовтня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: Г.В. Семенюк

О.І. Шляхтицький