Справа № 360/3393/19
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року справа №360/3393/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Геращенка І.В., суддів: Компанієць І.Д., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання - Токарева А.Г.,

за участю: позивача - не з`явився,

представника позивача - не з`явився,

представників відповідача - Давидової О.В., Дячишина Д.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року у справі № 360/3393/19 (головуючий І інстанції Свергун І.О., повний текст складений у м. Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі -позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області (далі - УДМС в Луганській області, відповідач), в якому просив скасувати рішення № 186755000 від 17.07.2019 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 ; зобов`язати переглянути заяву ОСОБА_1 від 17.07.2019 року про оформлення (видачу) посвідки на тимчасове проживання та видати посвідку.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року позов задоволений:

- визнано протиправним та скасовано рішення УДМС у Луганській області від 17.07.2019 року № 186755000 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 ;

- зобов`язано УДМС у Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.07.2019 року про оформлення (видачу) посвідки на тимчасове проживання та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а.с. 60-64).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову (а.с. 74-83).

В обґрунтування доводів посилався на помилковість висновку суду щодо відсутності у спірному рішенні відповідача обґрунтування причини відмови в оформленні посвідки, оскільки апелянт вважає, що не повинен нічого обгрунтовувати у своєму рішенні з посиланням на те, що з вересня 2018 року оформлення посвідок на тимчасове проживання здійснюється через відомчу систему ЄІАС УМП, яка входить до складу Єдиного державного демографічного реєстру, а в даній системі містяться відповідні бланки рішень про відмову в оформленні посвідки на тимчасове проживання з відповідними графами для заповнення з обмеженою кількістю символів. Також, апелянт не погоджується з висновком суду про визнання поважними причини пропуску позивачем строку подачі документів до УДМС, визначеного Порядком № 322, оскільки в п. 61 Порядку № 322 та в інших нормах законодавства відсутній розділ про поважні чи неповажні причини у разі пропуску іноземцем строку подання документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання. У зв`язку з тим, що в паспорті позивача є штамп про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання до 01.08.2019 року, позивач повинен був надати відповідні документи до відповідача не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення дії посвідки, тобто до 11 липня 2019 року, а звернувся тільки 17 липня 2019 року, тобто з пропущенням встановленого строку. Суд першої інстанції, ігноруючи норми чинного законодавства щодо строків для обміну посвідок, перекладає вину позивача на УДМС в Луганській області та зобов`язує відповідача порушити норми законодавства. Також, відповідачу не зрозуміло, про яке безпідставне втручання у особисте і сімейне життя, посягання на недоторканість житла, таємницю кореспонденції відносно позивача зазначено в рішенні суду першої інстанції і від кого він зазнав таке безпідставне втручання. Також, не погоджується з рішенням суду щодо недотриманням відповідачем принципу пропорційності.

Представником позивача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі обставини справи.

07.12.2016 року за вх. № 44668 до УДМС у Луганській області надійшло клопотання Державного закладу «Луганський державний медичний університет» від 22.11.2016 року вих. № 04.05/182 та заява громадянина Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ № НОМЕР_1 , про оформлення посвідки на тимчасове проживання з метою навчання (04/12), на 4 курс до 01.10.2017 року (а.с. 33, 34).

До вказаного клопотання також було додано наказ ДЗ «Луганський державний медичний університет» від 11.11.2016 року № 04.05/177 «Про зарахування у зв`язку з поновленням на навчання», згідно з яким ОСОБА_1 зараховано з 06.02.2017 року до ДЗ «Луганський державний медичний університет» на 4 курс (VIII семестр) 2016/2017 н.р. за спеціальністю 7.12010001 «Лікувальна справа» (термін навчання 6 років) на денну форму навчання за контрактом (а.с. 35).

22.11.2016 року УДМС у Луганській області прийнято рішення видати позивачеві посвідку на тимчасове проживання терміном дії до 01.10.2017 року (а.с. 36).

27.12.2016 року позивачу видано посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_2 , термін дії до 01.10.2017 року (а.с. 7).

13.09.2017 року за вх. № 35961 до УДМС у Луганській області надійшло клопотання Державного закладу «Луганський державний медичний університет» від 07.09.2017 року вих. № 04.05/29 щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання громадянину Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з навчанням (04/12) лікувальна справа до 01.08.2019 року, з заявою ОСОБА_1 від 07.09.2017 року про видачу посвідки на тимчасове проживання (а.с. 36).

До клопотання було додано наказ ДЗ «Луганський державний медичний університет» від 31.08.2017 року № 04.05/127 «Про переведення студентів з VIII семестру 2016/2017 н.р. на IX семестр 2017/2018 н.р.», згідно з яким позивача переведено на IX семестр 2017/2018 н.р. (а.с. 38).

19.09.2017 року УДМС у Луганській області прийнято рішення видати позивачеві посвідку на тимчасове проживання терміном дії до 01.08.2019 року (а.с. 37).

17.07.2019 року позивач звернувся до УДМС у Луганській області з заявою про видачу посвідки на тимчасове проживання, до якої додано клопотання Державного закладу «Луганський державний медичний університет» від 11.07.2019 року вих. № 04.05/537 щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання громадянину Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з навчанням (04/13) клінічна ординатура до 25.06.2021 року, лист ДЗ «Луганський державний медичний університет» від 11.07.2019 року № 537А, в якому повідомлялося, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Сирії, був зарахований до клінічної ординатури за спеціальністю «Нейрохірургія» (термін навчання 2 роки) згідно наказу № 04.02-03/329 від 25.06.2019 року, термін навчання до 25.06.2021 року, та витяг з наказу ДЗ «Луганський державний медичний університет» від 25.06.2019 року № 329, згідно з яким ОСОБА_1 зарахований до клінічної ординатури за спеціальністю «Нейрохірургія» на 2 роки з 25.06.2019 року за контрактом (термін навчання до 25.06.2021 року) (а.с 41-43).

Рішенням УДМС у Луганській області від 17.07.2019 року № 186755000 гр. Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 , на підставі підпункту 6 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322, відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання (а.с. 49).

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773), Законом України «Про громадянство» від 18.01.2001 року № 2235-ІІІ (далі - Закон № 2235), Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 322 (далі - Порядок № 322), Порядком організації набору на навчання (стажування) іноземців та осіб без громадянства, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 01.11.2013 року № 1541 (далі - Порядок № 1541).

Згідно пунктів 6-8 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773 іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом;

Посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773).

За приписами ст. 1 Закону № 2235 проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Відповідно до ч. 13 ст. 4 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій та вісімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання (ч. 3 ст. 5 Закону № 3773).

Відповідно до абз. 5 п. 4 Порядку № 322 іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання, посвідка видається на період навчання, який визначається наказом закладу освіти про встановлення періодів навчання для іноземних студентів.

Посвідка видається протягом 15 робочих днів з дати прийняття документів від іноземця або особи без громадянства (п. 5 Порядку № 322).

Пунктом 7 Порядку № 322 встановлено, що обмін посвідки здійснюється у разі: зміни інформації, внесеної до посвідки; виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки; закінчення строку дії посвідки; непридатності посвідки для подальшого використання.

Відповідно до п. 17 Порядку № 322 документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

Пунктом 21 Порядку № 322 встановлено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктами 17 і 19 цього Порядку.

Згідно п. 62 Порядку № 322 копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства.

Оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частині другій статті 2 КАС України, що відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта.

Згідно частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В спірному рішенні відповідача від 17.07.2019 року підставою для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 зазначено підпункт 6 пункту 61 Порядку № 322 та не зазначено будь-якого обґрунтування щодо конкретних підстав прийнятого рішення.

Підпунктом 6 пункту 61 Порядку № 322 встановлено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки.

Таким чином, підпункт 6 пункту 61 Порядку № 322 містить дві альтернативні підстави для відмови в оформленні або видачі посвідки - 1) подання заявником документів не в повному обсязі, 2) подання заявником документів з порушенням строків, визначених пунктами 17 - 18 цього Порядку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у випадку подання заявником документів не в повному обсязі у рішенні суб`єкта владних повноважень має бути зазначено, які саме документи не надано, а у разі порушення строків подання документів - наведено відповідне обґрунтування.

У спірному рішенні від 17.07.2019 року обґрунтування причин відмови в оформленні посвідки не міститься, крім загального посилання на норму, яка до того ж передбачає дві підстави для відмови.

У відзиві на позову відповідач посилається на те, що позивачу відмовлено у видачі посвідки у зв`язку з порушенням строку для подачу документів - 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

Згідно матеріалів справи клопотання приймаючої сторони - ДП «Луганський державний медичний університет» та інші документи було підготовлено своєчасно - 11.07.2019 року.

Довідкою № 352, виданою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Рубіжанської міської ради, підтверджується тимчасова непрацездатність позивача за період з 11.07.2019 року по 17.07.2019 року (а.с. 12).

Враховуючи встановлені обставини, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про визнання поважними причини пропуску позивачем визначеного Порядком № 322 строку для подачі документів до УДМС у Луганській області щодо видачі посвідки на тимчасове проживання.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач був обізнаний про закінчення строку дії посвідки 01.08.2019 року, оскільки саме вказану дату зазначено в посвідці, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позначку про продовження дії посвідки на тимчасове проживання проставлено таким чином, що не можливо однозначно визначити її як «01.08.2019», а тому доводи позивача про те, що він вважав датою закінчення дії посвідки 08.08.2019 року, заслуговують на увагу.

У пункті 58 рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) зокрема, зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Тобто, з метою дотримання принципу верховенства права суб`єкти владних повноважень, приймаючи рішення владно-управлінського характеру, мають належним чином його мотивувати. Мотивація прийняття рішення суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій має оцінюватися судом при здійсненні контролю за виконанням судових рішень.

З огляду на наведене оскаржене рішення не відповідає вимозі щодо обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, яка закріплена пунктом 3 частини другої статті 2 КАС України, та на дотриманні якого неодноразово наполягав ЄСПЛ.

Також суд вважає, що відповідачем не дотримано одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме - принципу пропорційності. Який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

Суд вважає, що право позивача підлягає захисту виходячи з принципу верховенства права, застосування якого передбачає стаття 6 КАС України.

Щодо посилання відповідача на те, що не зрозуміло, про яке безпідставне втручання у особисте і сімейне життя, посягання на недоторканість житла, таємницю кореспонденції відносно позивача зазначено в рішенні суду першої інстанції і від кого він зазнав таке безпідставне втручання, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що в даному випадку таке втручання не мало місце з боку відповідача.

Разом з тим, суд критично сприймає довід апелянта щодо відсутності обов`язку обґрунтовувати прийняті рішення, оскільки п. 21 та п. 62 Порядку № 322 передбачають визначення в обов`язковому порядку підстав та причин своєї відмови, для надання іноземцю або особі без громадянства можливості повторно звернутися до у повноваженого суб`єкта із заявою після зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в прийнятті документів або оскаржити.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Позивач просив скасувати спірне рішення відповідача.

Суд апеляційної погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність виходу за межі позову, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, шляхом визнання протиправним та скасування рішення УДМС України у Луганській області від 17.07.2019 року № 186755000 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача переглянути заяву позивача про оформлення (видачу) посвідки на тимчасове проживання та видати посвідку суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до Порядку № 322 прийняття рішення про видачу посвідки на тимчасове проживання належить до дискреційних повноважень відповідача, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо обрання належного способу захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.07.2019 року про оформлення (видачу) посвідки на тимчасове проживання і прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 195, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2019 року у справі № 360/3393/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений та проголошений в судовому засіданні 9 жовтня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: І.Д. Компанієць

Г.М. Міронова