Справа № 656/566/19
Суддя: Ковальчук Т. М.
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 656/566/19
Номер провадження 2-а/656/6/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2019 року Іванівський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Т.М.

за участі:

секретаря Костенко Н.С.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача: Діденко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванівка Херсонської області в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванівського районного сектору управління Державної міграційної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

09 серпня 2019 року громадянин Республіки Укзбекистан ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Іванівського районного сектору управління Державної міграційної служби у Херсонській області (далі - Управління ДМС України у Херсонській області) про визнання протиправним та скасування рішення Управління ДМС України у Херсонській області від 15 серпня 2019 року в частині заборони подальшого в`їзду в Україну терміном на три роки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на території України має сім`ю та дітей, які наразі проживають в АР Крим. У зв`язку з окупацією півострова та скрутним фінансовим становищем йому довелося виїхати з материкової частини України з метою пошуку роботи. 10.05.2019 року він тимчасово прибув з Узбекистану на територію України за правилами тимчасового перебування строком на 90 днів. 06.08.2019 року позивач звернувся до відповідача із проханням про продовження терміну перебування в Україні, однак, 14.08.2019 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн., який він 14.08.2019 року добровільно сплатив. Проте, 15.08.2019 року відповідачем прийнято рішення про примусове повернення його до країни походження або третьої країни та зобов`язання покинути територію України до 13.09.2019 року, із забороною в`їзду в Україну строком на три роки.

Позивач зазначає, що заборона в`їзду в Україну протягом трьох років є неправомірною та такою, що не відповідає приписам статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", оскільки в ньому не зазначено підстав, якими керувався відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення.

13 вересня 2019 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління ДМС України у Херсонській області від 15 серпня 2019 року в повному об`ємі з підстав викладених у позовній заяві (а.с.14-15).

04 жовтня 2019 року від Управління ДМС України у Херсонській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначає, що 14.08.2019 року в приміщенні Іванівського РС УДМС, під час особистого прийому громадян даного підрозділу, було виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , який прибув в Україну 10.05.2019 року через КПП Бориспіль по паспорту громадянина Республіки Узбекистан. В ході перевірки дотримання позивачем правил перебування на території України було встановлено, що останній проживає на території України з порушенням встановлених правил перебування іноземців, а саме після закінчення встановленого законодавством строку тимчасового перебування - 90 днів. Останній день законного перебування позивача на території України був 07.08.2019 року, тобто з 08.08.2019 року перебуває на території України незаконно та ухиляється від виїзду. 06.08.2019 року позивач звертався до управління з питанням продовження строку перебування на території України, у зв`язку з чим позивачу було повідомлено про те, що в нього відсутні підстави для продовження строку перебування, а тому 07.08.2019 року позивач мав самостійно покинути територію України, про що ознайомили ОСОБА_1 під розпис. 14.08.2019 р. відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. Зазначений штраф позивач сплатив, тим самим визнав в повному обсязі факт правопорушення та те, що він є нелегальним мігрантом. З метою забезпечення вимог законодавства України на підставі положень ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» було винесено законне рішення від 15.08.2019 року про примусове повернення позивача до країни походження з зобов`язанням покинути територію України до 13.09.2019 року, з забороною в`їзду в Україну строком на три роки (а.с.30-32).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов в повному обсязі, додавши, що своєчасно, тобто не пізніше трьох днів до закінчення строку перебування в Україні не звернувся до міграційної служби з проханням продовжити строк перебування в країні у зв`язку з тим, що невірно порахував строк свого перебування. Вважав, що останній день перебування на території України у нього спливав 10.08.2019 року.

Представник відповідача - Управління ДМС України у Херсонській області Діденко А.О. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення від 15.08.2019 року прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона познайомилася з позивачем в липні 2019 року, останній тимчасово мешкає в смт.Іванівка Херсонської області. 06.08.2019 року позивач звертався до Іванівського районного сектору УДМС з приводу оформлення документів для продовження терміну перебування на Україні, де йому було роз`яснено порядок та підстави продовження цього терміну. Вона особисто зателефонувала до Іванівського районного сектору УДМС, де дізналась, що позивач має покинути територію України 07.08.2019 року. Проте, позивач не виїхав з України, оскільки мав намір продовжити термін перебування в країні. Коли позивач повторно звернувся до відповідача, то дізнався, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу та винесено рішення про примусове повернення до країни походження до 13.09.2019 року, із забороною в`їзду в Україну строком на три роки. До відповідача позивач звернувся з порушеним строком, оскільки вважав, що останній день виїзду 10.08.2019 року.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, пов`язанні з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

В судовому засіданні встановлено, що 15 серпня 2019 року Іванівським районним сектором управління Державної міграційної служби України у Херсонській області прийнято рішення про примусове повернення громадянина Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження або третьої країни та зобов`язання покинути територію України у термін до 13 вересня 2019 року, із забороною в`їзду в Україну строком на три роки (а.с.4-6, 46-47).

Як слідує з рішення Управлінням ДМС України у Херсонській області про примусове повернення в країну походження, громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , останній прибув в Україну 10.05.2019 року через КПП Бориспіль по паспорту громадянина Узбекистан НОМЕР_1 виданому 30.08.2018 року терміном дії до 29.08.2028 року. На територію України прибув у приватних справах. Після закінчення встановленого законодавством терміну перебування в Україні з 08.08.2019 року ухиляється від виїзду та перебуває на території України незаконно. Тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Близьких родичів громадян України на території України, або інших підстав для подальшої легалізації немає. У порушення ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.8 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку, тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» затвердженого постановою КМУ від 15.02.2015 року №150, до територіальних підрозділів ДМС для оформлення дозволу на імміграцію в Україну, посвідки на постійне/тимчасове проживання не звертався.

Термін тимчасового перебування позивача на території України закінчився 07 серпня 2019 року, а 14 серпня 2019 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф на користь держави в розмірі 1700,00 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 КУпАП (порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні), штраф був сплачений ним добровільно 14 серпня 2019 року, що підтверджується квитанцією №44 від 14.08.2019 року (а.с.8, 34-37).

Відповідно до п.1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360 (далі - Положення) Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У преамбулі Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон України №3773-VI) вказано, що цей Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно п.8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку, тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2015 року №150 визначено, що заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну зокрема на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворенні на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є:

- дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

- дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Частиною 2 Закону № 3773 визначено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону №3773 в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду - виїзду.

З аналізу норм діючого законодавства вбачається, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України.

Встановлена ч.2 ст. 26 Закону № 3773 можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень.

Тобто, суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень.

Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої в ч. 2 ст. 26 Закону №3773, рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну не є обов`язковою санкцією, а являється факультативною, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

При цьому, статтею 26 Закону №3773 не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Отже, на переконання суду, при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені в ст.13 Закону №3773 .

Як вбачається з рішення про примусове повернення в країну походження, позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку, під слідством та судом в Україні не перебуває, обставин, які б забороняли б примусове повернення з України в країну походження чи третю країну відповідно до статті 31 Закону №3773 не виявлено. За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, позивачем було добровільно сплачено штраф.

Доказів, які свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки в матеріалах справи відсутні.

Отже, позивачем порушений законодавчо встановлений порядок перебування на території України, що є підставою для застосування заходів примусового повернення у країну походження, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів, що свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки, суд дійшов висновку, що рішення Іванівського районного сектору управління Державної міграційної служби у Херсонській області від 15.08.2019 року в цій частині слід визнати протиправним та скасувати, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.243-245, 288 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Іванівського районного сектору управління Державної міграційної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Іванівського районного сектору управління Державної міграційної служби у Херсонській області від 15 серпня 2019 року про примусове повернення з України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині заборони подальшого в`їзду в Україну терміном на три роки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення складено 07.10.2019 року.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду (65082, м. Одеса, вул. Софіївська, 19) шляхом подання до суду апеляційної інстанції через Іванівський районний суд Херсонської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.М.Ковальчук