Справа № 160/6594/19
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року Справа № 160/6594/19
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, оскільки станом на 16.05.2017 року КП «Нікопольводоканал» не мало заборгованості зі сплати земельного податку, а навпаки мало переплату. Враховуючи вищевикладені обставини, обрахування кількості днів прострочення платежу, які встановлені податковим повідомленням-рішенням, є невірним, більше того, встановлення такої кількості днів прострочення платежу взагалі є незаконним. На думку позивача, оскільки КП «Нікопольводоканал» не мало заборгованості з податку на землю, нарахування штрафних санкцій з 30.12.2015 року по 30.05.2017 року є незаконним.
На думку позивача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року позовна заява залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків у становлений судом строк.
На виконання умов ухвали суду від 19.07.2019 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви в строк встановлений судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.08.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.08.2019 року на адресу суду від відповідача 05.09.2019 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві зазначено, що відповідно до коду виду сплати, зазначеного позивачем у платіжному дорученні від 16.05.2017 №5 у сумі 141 563,55 грн., а саме 101 - не сплата суми податків і зборів/єдиного внеску, у платіжному ж дорученні №4 від 16.05.2017 №5 у сумі 172 925,94 грн. зазначений код 140 - надходження до бюджету коштів у рахунок погашення податкового боргу, тобто вищевказані платіжні доручення ніяким чином не могли бути зараховані за одним і тим самим видом сплати, що підтверджується витягами з інтегрованої картки платника податків. Контролюючий орган не може самовільно змінювати вид сплати платежу зазначений платником. Також, відповідачем зазначається, що відповідно до договорів про розстрочення грошових зобов`язань, укладених контролюючим органом з позивачем, чітко прописані строки сплати та, відповідно, суми, котрі КП «Нікопольводоканал» повинен був сплачувати щомісячно. Тому доводи позивача, з приводу незаконності дій відповідача, тобто винесення податкового повідомлення-рішення є безпідставними та ніяким чином не обґрунтованими.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Перевіркою встановлено порушення позивачем термінів сплати узгоджених сум грошового зобов`язання з земельного податку з юридичних осіб за 2015 рік, 2016 рік, 2017 рік.
22.02.2018 року ДФС України було прийнято рішення № 6687/6/99-99-11-03-01-25 про результати розгляду скарги, яким оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарга позивача без задоволення.
Позивач, не погодившись з таким рішенням відповідача, звернувся з відповідним позовом до суду.
Суд, розглядаючи справу по суті, виходив з таких міркувань.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України.
Так, відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених вказаним Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності є обов`язковим платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Згідно з нормами ст. 36 вказаного Кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених вказаним Кодексом або законами з питань митної справи.
Пунктом 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені вказаним Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1 ст.57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого вказаним Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених Кодексом.
Поряд з цим, п. 288.7 ст. 288 Податкового кодексу України встановлено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 вказаного кодексу.
Так, згідно з п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Відповідно до п. 31.1 і п. 31.3 ст. 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України).
У відповідності до приписів п. 20.1.19 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування встановлюється та застосовується згідно з вказаним Кодексом у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п. 111.2 ст. 111 Податкового кодексу України).
Зокрема, згідно з абз. 2 п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених вказаним Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Відповідно до п.101.1 ст. 101 Податкового кодексу України розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу.
При цьому, на залишок заборгованості, між КП «Нікопольводоканал» та ГУ ДФС у Дніпропетровській облacті було укладено договори розстрочки, а саме:
10.05.2017р. за вих.№6-0127/1213 КП «Нікопольводоканал» до Нікопольської ОДПІ було направлено запит з проханням повідомити розмір заборгованості до земельному податку.
На підставі листа від 16.05.2017 року про суми заборгованості КП «Нікопольводоканал» відповідно до платіжного доручення №4 від 16.05.2017 року було сплачено заборгованість у розмірі 172925,94 грн. з призначенням платежу податок за землю.
Таким чином, станом на 16.05.2017 року КП «Нікопольводоканал» в повному обсязі сплатило поточну заборгованість по земельному податку, а також достроково погасило укладені договори розстрочення.
Крім того, 16.05.2017 року платіжним дорученням №5 КП «Нікопольводоканал» було сплачено грошові кошти в розмірі 141563,55 грн. з призначенням платежу податок за землю за травень-липень 2017 року, однак з зазначенням не того коду виду сплати (101), на що вказує відповідач.
Натомість, в розрахунку штрафних санкцій з земельного податку з юридичних осіб визначено суму штрафу за період з 30.12.2015 року по 30.04.2017 року.
В обґрунтування не зарахування відповідних сум коштів, сплачених позивачем на погашення податкового боргу з земельного податку, відповідач зазначає, що відповідно до коду виду сплати, зазначеного позивачем у платіжному дорученні від 16.05.2017 №5 у сумі 141 563,55 грн., а саме 101 - не сплата суми податків і зборів/єдиного внеску, у платіжному ж дорученні №4 від 16.05.2017 №5 у сумі 172 925,94 грн. зазначений код 140 - надходження до бюджету коштів у рахунок погашення податкового боргу, тобто вищевказані платіжні доручення ніяким чином не могли бути зараховані за одним і тим самим видом сплати, що підтверджується витягами з інтегрованої картки платника податків, а контролюючий орган не може самовільно змінювати вид сплати платежу зазначений платником.
Суд не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки згідно з ч.5 ст. 45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.
Відповідно до ч. 5 ст. 78 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Відповідно до розділу 1 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 року № 122, єдиний казначейський рахунок (ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.
Відповідно до п.16.1.4 Податкового кодексу України податковим обов`язком є обов`язок платника розрахувати, задекларувати та сплатити суму податку/збору в порядку і строки, установлені Податковим кодексом України і митними законами.
На підставі п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Вказаними нормами Податкового кодексу України не визначено підстав для зарахування суми коштів за податковими зобов`язаннями лише у випадку надіслання коштів на відповідний казначейський рахунок.
Навпаки, виконаним вважається обов`язок платника податків щодо сплати податкового зобов`язання у випадку зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок, передбачений Бюджетним кодексом України.
Для притягнення до відповідальності за несплату податків/зборів, передбачених п.126.1 ст. 126 Податкового кодексу України потрібно встановити, що платник не здійснював дій з перерахування відповідних сум до бюджету. У свою чергу, сплата податку/збору не на той код бюджетної класифікації повинна розцінюватися як дія, хоч і помилкова. Вказана дія не містить ознак бездіяльності, яка є підставою для застосування п. 126.1 Податкового кодексу України.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.06.2015 р. у справі № 21-377а15.
Судом встановлено, що позивачем не було допущено бездіяльності щодо не сплати податкового боргу із земельного податку 16.05.2017 року, оскільки платіжними дорученнями від 16.05.2019 року №5 та №4 було сплачено суму податкового боргу із земельного податку в повному обсязі та вказано призначення платежу податок за землю.
Отже, обов`язок позивача щодо сплати податкового боргу із земельного податку було виконано з моменту надходження коштів на єдиний казначейський рахунок.
Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить робить висновок про сплату позивачем станом на 16.05.2017 року сум податкового боргу із земельного податку у повному обсязі, внаслідок чого відповідач не мав законних підстав визначати позивачу суми податкових зобов`язань за несплату податкового боргу із земельного податку за період з 30.12.2015 року по 30.04.2017 року.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності (п. 61 рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року "Брумареску проти Румунії").
Основу принципу правової визначеності утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.
Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України висловлені у рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (п. 109 рішення від 13 грудня 2001 року у справі "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови").
Досліджуючи принцип правової визначеності у вказаних правовідносинах, суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень має діяти лише в рамках, наданих йому законодавством повноважень.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене та приписи ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та без дотримання процедури винесення постанов про накладення штрафу, а тому позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1921,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 1715 від 30.07.2019 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1921,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук