Справа № 120/1521/19-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1521/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк Михайло Васильович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

10 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Смілянця Е. С. Охрімчук І.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року (рішення ухвалено у м.Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (далі відповідач, УПФ в місті Вінниці) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позову позивач зазначав, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії, отримує пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванням" з врахуванням норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон 796-ХІІ). При цьому, позивач вважає, що оскільки він має статус військовослужбовця, який в період з 24.04.1987 року по 03.06.1987 року був призваний на спеціальні військові збори у військову частину НОМЕР_1 , де приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тому з 01.10.2017 року відповідно до статті 59 Закону 796-ХІІ має право на перерахунок пенсії у розмірі визначеному частиною першою вказаної статті Закону. Разом із тим, звернувшись до відповідача із заявою про перерахунок пенсії від 11.02.2019 року, отримав лист-відмову від 24.02.2019 року №55/С-1 в здійсненні такого перерахунку через відсутність для цього законних підстав. З такою відмовою позивач не погодився, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ст.59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію у відповідності до ч.1 ст.59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії, з 01.10.2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно довідки Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату від 09.04.2019 року №772, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив дійсну військову службу в лавах Збройних сил СРСР в період з 21.10.1975 року по 29.10.1977 року. Окрім того в період з 24.04.1987 року по 03.06.1987 року військовозобов`язаний запасу ОСОБА_1 був призваний на спеціальні військові збори, де приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини НОМЕР_2 .

Згідно запису у військовому квитку серії НОМЕР_3 на аркуші 24 зазначено, що позивач в період з 24.04.1987 року по 03.06.1987 року виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні сектора №2 Чорнобильської АЕС. Вказаний період у відповідності до постанови СМ СРСР №665/195 від 05.06.1986 року зараховується в трудовий стаж, що дає право на пільгову пенсію з урахуванням один місяць за три. Доза опромінення - 9,985 бер.

Вищезазначені відомості також підтверджуються довідкою в/ч 43187 за №898 від 03.06.1987 року та довідкою виробничого об`єднання 18-й Державний підшипниковий завод 25.82.92 №18/89-529, про участь останнього в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період 24.04.1987 по 03.06.1987.

11.02.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення йому перерахунку пенсії відповідно до ч.1 ст.59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.10.2017 року.

Листом від 24.02.2019 року за №55/С-1 відповідач відмовив у проведенні такого перерахунку у зв`язку з відсутністю законодавчо визначених підстав для цього.

Не погодившись із такою відмовою позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії відповідно до ч.1 ст.59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", є неправомірними.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким частково задоволено позов, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII, який створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення

Положеннями ст.1 Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Тобто, метою Закону є захист громадян, які постраждали внаслідок: Чорнобильської катастрофи; інших ядерних аварій та випробувань; військових навчань із застосуванням ядерної зброї.

Статтею 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено види пенсій, підстави їх призначення та розмір пенсій, що призначаються військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Приписами ч.1 ст.59 вказаного Закону передбачено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до ст.51 цього Закону.

Відповідно до ст.10 Закону №796-XII, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до примітки до вказаної статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Із системного аналізу вказаних норм права вбачається, що військовозобов`язані, призвані на військові збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є військовослужбовцями.

Факт проходження позивачем військових зборів для участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в період з 24.04.1987 року по 03.06.1987 року підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату від 09.04.2019 року №772, довідкою військової частини НОМЕР_1 за № 898 від 23.06.1987 року, записами у військовому квитку позивача серії НОМЕР_3 .

З огляду на викладене, доводи відповідача про те, що позивача не мав статусу військовослужбовця, а був призваний на спеціальні військові збори для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, є безпідставними, оскільки наявними в справі доказами підтверджено факт проходження позивачем спеціальних військових зборів для участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, що в силу положень Закону №796-XII відносить позивача до категорії військовослужбовців.

Також слід зазначити, що у період перебування позивача на військових зборах під час ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року №1950-VII "Про загальний військовий обов`язок".

Відповідно до статті 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.

За правилами статті 7-9 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.

Солдати, матроси, сержанти, які вислужили встановлені законом терміни дійсної військової служби, звільняються в запас Збройних Сил України.

Служба в запасі полягає в проходженні короткострокових навчальних та перевірочних зборів, тривалість та періодичність яких регламентовані законом. За робітниками, службовцями та колгоспниками, покликаними на збори, зберігаються займана посада (робота) і зарплата за місцем роботи.

Наведене, дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Аргументи відповідача, які ним наведені в апеляційній скарзі та з якими останній пов`язує незаконність рішення суду першої інстанції, фактично стосуються ч.3 ст.59 Закону №796-XII. Вказані доводи апелянта, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач просив здійснити перерахунок та виплату пенсії у відповідності до ч.1 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї категорії.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на перерахунок та виплату пенсії відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 жовтня 2019 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Смілянець Е. С. Охрімчук І.Г.