Справа № 260/60/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8263/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року (головуючого судді Гебеш С.А., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 11 год. 17 хв. в м. Ужгород повний текст рішення складено 14.06.2019) у справі №260/60/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14.01.2019 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області в якому просить визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018 року про сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізособами за результатом річного декларування в сумі 249283,05 грн, податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018 про сплату військового збору на суму 20773,59 грн., податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018 про сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізособами за результатом річного декларування в сумі 170 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права просить скасувати рішення суду та задовольнити позов. А саме вказує, що згідно з пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Зазначає, що гранична сума, яка може бути прощена (анульована) кредитором - ПАТ «ВіЕс Банк» на користь позичальника, згідно з Договором прощення боргу, яка не вважається додатковим благом такого платника податку та не включається до розрахунку його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу згідно пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України становить 1163316,3 грн., що становить різницю між сумою боргу за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, станом на 17.01.2017 (1634631,5 грн.) та сумою боргу за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 (471315,23 грн.) У зв`язку з вищезазначеним, у відповідності до положень пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України прощена (анульована) кредитором - ПАТ «ВіЕс Банк» за його самостійним рішенням згідно п. 2.2 Договору сума в розмірі 39966,2 дол. США яка була самостійно переведена банком у 319449,83 гривні не вважається додатковим благом платника податку - ОСОБА_1 та не повинна включатися до розрахунку його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, оскільки прощена (анульована) кредитором в межах граничної суми в розмірі 1163316,3 грн., що не вважається додатковим благом.

Відповідачем подано до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому викладено заперечення щодо змісту та вимог апеляційної скарги.

Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю його явки в судове засідання та зайнятість його адвоката у розгляді справ у Свалявському районному суді, однак таке на думку суду є необґрунтованим, оскільки не подано доказів на підтвердження відсутності позивача та апелянт не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, а неможливість такої заміни представника та неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Проте, доказів такої неможливості апелянтом не надано. Отже, враховуючи розумні строки розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку, що наведені у клопотанні мотиви не можуть вважатись поважними причинами за яких суд зобов`язаний відкласти розгляд справи по суті, а тому розглядає справу за наявними матеріалами справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 20.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» та ОСОБА_1 (далі - позичальник) був укладений кредитний договір № KF47910 про надання кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 60000,00 дол. США строком на 25 років для придбання нерухомого майна та ремонту такого. Згідно з пунктом 2.1 Виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечується: іпотекою житлового будинку, загальною площею 57,7 кв.м. та господарськими спорудами, які відносять до нього, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., згідно іпотечного договору; іпотекою кафе магазину загальною площею 93,10 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (аркуші справи 63-68).

17.01.2017 між позивачем та ПАТ «ВіЕсБанк» укладено договір про погашення заборгованості та відповідно до умов якого банк взяв на себе зобов`язання часткового анулювання борг в сумі 39966,20 дол. США, що станом на 01.01.2014 в гривневому еквіваленті становило 319449,83 грн. (аркуші справи 29-30).

В період з 26.10.2018 по 27.10.2018 податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб по отриманому у 2017 році від ПАТ «ВіЕсБанк» доходу.

За наслідками проведеної перевірки податковим органом складено акт від 05 листопада 2018 року, № 1119/13- НОМЕР_1 Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 ) з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку доходи фізичних осіб по отриманому у 2017 році від ПАТ «ВіЕсБанк» доходу, згідно якого зафіксовано позивачем порушення пп. 49.18.4 п.49.18 ст.49 розд. ІІ. Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, в частині неподання декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік; пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, донараховано до сплати податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік в сумі 199426,44 грн.; пп.1.2 п. 16.1 підр.10 розд. XX Перехідних положень Податкового кодексу України, ст.163 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-V, із змінами та доповненнями, донараховано до сплати військовий збір за 2017 рік в сумі 16618,87 грн.(аркуші справи 21-28).

Не погоджуючись із висновками викладеними в акті перевірки ОСОБА_1 оскаржив такий в адміністративному порядку однак листом №7091/Т/07-16-13-12 від 19.12.2018 оскаржуваний позивачем акт було залишено без змін та направлено на адресу позивача за наслідками перевірки прийняті повідомлення рішення, а саме: податкове повідомлення рішення № від 19.12.2018 про сплату податку на доходи фізичних осіб , що сплачуються фізособами за результатом річного декларування в сумі 249283,05 грн. (в тому числі сума нарахованого податку 199426,44 грн. та сума нарахованої штрафної санкції 49856,61 грн.); податкове повідомлення рішення № від 19.12.2018 про сплату військового збору на суму 20773,59 грн. (в тому числі 16618,87 сума податкового зобов`язання та 4154,72 грн. сума штрафних санкцій.) та податкове повідомлення рішення № від 19.12.2018 про сплату податку на доходи фізичних осіб , що сплачуються фізособами за результатом річного декларування в сумі 170 грн. (штрафна санкція у відповідності до вимог п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України) (аркуші справи 11-20).

Не погоджуючись із висновками викладеними в акті перевірки, а також із прийнятими за наслідками проведеної перевірки податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори (стаття 92 Конституції України).

Так, відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю;

Відповідно до пункту 15.1. статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами (пункт 15.2. статті 15 ПК України).

Згідно з пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За приписами пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу) (підпункт 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно статті 164 ПК України при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

Платник податку - позивач, у відповідності до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України, зобов`язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку як платник податків (податковою адресою), відобразити в ній вказаний дохід та у відповідності до пункту 179.7 статті 179 ПК України самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в декларації.

Законом України від 09 квітня 2015 року №321-VIII«Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань», положення якого набрали чинності 07 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Отже, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

За встановлених у даній справі обставин анулювання (прощення) кредитором суми заборгованості у розмірі 1107924,65 грн. апеляційний суд приходить до висновку, що вказана сума у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2017 рік.

При цьому, як встановлено в ході розгляду справи, кредитором було повідомлено позивача про прощення (анулювання) боргу із направленням повідомлення про подання ним декларації, тобто дотримано умови, з якими положення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.

Щодо покликань позивача про поширення на анульовану банком суму положень пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, колегія суддів зазначає, що у даному випадку, відсутні відповідні умови (зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої), за яких застосовуються вказані положення законодавства.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 826/6896/17, від 20 червня 2018 року у справі №804/4182/17, від 03 червня 2019 року у справі № 826/945/17.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, що ним не заперечується у апеляційній скарзі, отже зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку відповідно до абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Відповідно до підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного пп.1.2 цього пункту.

У разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування (пункт 123.1 статті 123 ПК України).

Згідно із підпунктом «в» пункту 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов`язані, в тому числі, подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (пункт 120.1 статті 120 ПК України).

Відповідно до наявної в матеріалах справи та дослідженої в якості письмового доказу копії листа від 17.01.2017 за №09-3/661, ПАТ «Ві Ес Банк» не здійснював прощення курсової різниці позивачу відповідно до пункту 8 підрозділу ХХ «Перехідних положень» ПК України, а сума нарахованих та виплачених доходів є анульованою основною сумою кредитної заборгованості позивача в розмірі 39966,20 дол.США, в сумі 319449,83 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014, та повідомлено про сплату податку з таких доходів та відображення їх у річній податковій декларації (аркуш справи 31).

Тобто, вказаний банк простив позивачу лише доларову частину суми отриманого ним кредиту, не здійснюючи її валютування у гривню, що свідчить про відсутність правових підстав застосовувати до спірних правовідносин пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України (зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню та прощення розміру різниці, відповідно розрахованої).

Згідно листа від 05.05.2018 ПАТ «ВіЕсБанк» повідомило контролюючий орган про списання кредитних боргів шляхом анулювання (прощення) відповідної суми боргу відповідним особам, а саме в даному випадку ОСОБА_1 (аркуші справи 45-46) та додано розгорнутий розрахунок анулювання (прощення) основної суми боргу, де у порядковому №11 зазначено позивача по справі ОСОБА_1 і суму боргу, яку прощено банком, а саме 39966,20 дол. США і саме цю суму банк зазначив як тіло кредиту, що станом на день прощення такого боргу, а саме на 17.01.2017 становило 1107924,65 грн. відповідно до курсу НБУ 27,721541 за 1 дол. США.

Таким чином, колегія суддів вважає, що анульований ПАТ «Ві Ес Банк» борг позивача за укладеним договором від 17.01.2017, є доходом ОСОБА_1 , який підлягав включенню ним до його річного оподатковуваного доходу, як отримане додаткове благо відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Відповідно до пункту 179.1. статті 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно пункту 179.7 статті 179 ПК України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 , як платник податку, зобов`язаний був подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 1107924,65 грн., отриманий від ПАТ «Ві Ес Банк» внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості в сумі 1107924,65 грн. та відповідно сплатити податок на доходи фізичних осіб.

Щодо доводів позивача про статус усієї суми за кредитом, яка включає основну суму кредиту так і відсотки за користуванням кредитом, що відповідно зумовлює застосування різних правил оподаткування складових згаданої суми на думку колегії суддів є не підтвердженими, адже як вбачається з листа ПАТ «Ві Ес Банк» від 17.01.2017 № 09-3/661 кредитором за його самостійним рішенням анульовано основну суму заборгованості у 2017 з врученням відповідного повідомлення боржнику про анулювання (прощення) боргу згідно вимог підпункту 164.2.17 абзац «д» пункту 164.2 статті ПК України та включенням суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1ДФ.

Судом встановлено, що на момент проведення контролюючим органом перевірки ОСОБА_1 не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, податок на доходи фізичних осіб з доходів, отриманих у 2017 році, не сплачено.

Відповідно до підпункту 54.3.5 пункту 54.3 статті 53 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Згідно пункту 167.1. статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, оскільки судом встановлено факт отримання позивачем у 2017 році доходу у вигляді додаткового блага, останній підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними пунктом 167.1. статті 167 ПК України, а отже позивач зобов`язаний був сплатити подаок на доходи фізичних осіб.

Окрім того, відповідно до положень пункту 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання передбачено накладення на платника податків штрафних санкцій.

Пунктом 120.1. статті 120 ПК України встановлено, що неподання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори, податкових декларацій (розрахунків) тягнуть за собою накладення штрафних санкцій за кожне таке неподання.

Водночас згідно підпунктів 1.2, 1.6 пункту 16 прим.1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України об`єктом оподаткування військовим збором за ставкою 1,5 % є доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу України, а платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначений статті 176 ПК України для податку на доходи фізичних осіб.

Колегія суддів дійшла висновку, що з врахуванням матеріалів справи та аналізу письмових доказів у сукупності, оскільки позивач декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік не подав, не сплатив податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування та військовий збір, рішення контролюючого органу є правомірними, а позов задоволенню не підлягає. Мотивація наведена у апеляційній скарзі, не дає адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі №260/60/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 11.10.2019