Справа № 260/100/19
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7480/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Бруновської Н.В., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року, ухвалене суддею Іванчулинець Д.В. у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 260/100/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до відповідача Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, у якій просила визнати відмову у призначенні дострокової пенсії за віком протиправною; зобов`язати зарахувати період догляду за дитиною-інвалідом до 16 років з 18.02.1988 по 12.09.2001 у страховий стаж; зобов`язати призначити та виплатити пенсію за віком після досягнення 50 років, починаючи з дати звернення - з 03.05.2018.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано відмову Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 протиправною. Зобов`язано Хустське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати період догляду за дитиною-інвалідом до 16 років з 18.02.1988 по 12.09.2001 у страховий стаж ОСОБА_1 . Зобов`язано Хустське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком після досягнення 50 років, починаючи з дати її звернення, а саме з 03.05.2018.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» від 22.08.2018 №628 Хустське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області реорганізується шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області () № 2000412 від 26.06.2019.

Відповідно до пункту 5 Порядку здійснення зпходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074, орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Абзацом другим частини 6 цього Порядку встановлено, що права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України допущено заміну відповідача Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 03.05.2018 позивач звернулася до Хустського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України у Закарпатській області із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

Хустським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області листом №5080/21-04-03 від 04.09.2018 повідомлено позивача про відмову в задоволенні її заяви про призначення пенсії.

Зі змісту виписки з протоколу № 40 засідання комісії по розгляду, пов`язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії Хустського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 13 серпня 2018 року, слідує, що рішення про відмову в призначенні пенсії за віком гр. ОСОБА_1 мотивоване відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Встановлено, що згідно поданих документів станом на дату звернення позивача за призначенням пенсії її страховий стаж становить 12 років 3 місяці 29 днів, що не відповідає вимогам ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позивач, вважаючи відмову пенсійного органу у призначенні пенсії протиправною, звернулась до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно з п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) та Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ).

Частиною 1 ст. 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування Правління Пенсійного фонду України постановою від 25.11.2005 року №22-1 затвердило Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій (далі - Порядок № 22-1).

Так, пунктом 1.2 Порядку №22-1 визначено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (п. 1.6 Порядку № 22-1).

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (п. 1.7 Порядку № 22-1).

До заяви про призначення пенсії за віком додаються, в тому числі, документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абз. 1 п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону) (п.п. 5 п. 2.1 Порядку № 22-1).

При призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть (п. 2.17 Порядку № 22-1).

Згідно із ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV).

Правомірність відмови позивачу у призначенні пенсії пенсійним органом обгрунтована відсутністю необхідного трудового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Зокрема, пунктом "є" ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №637 від 12 серпня 1993 року, час догляду за інвалідом I групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів I групи і дітей-івалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).

Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення та дій суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Колегією суддів встановлено, що при зверненні позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії нею не надано документів на підтвердження обставин догляду за дитиною-інвалідом за період з 18.02.1988 по 12.09.2001 у зв`язку з їх знищенням з незалежних від позивача обставин. Документи, якими можливо б було підтвердити вищезазначені обставини у 1998 році було знищено паводком.

Згідно довідки МСЕК серії 7-66 ВЛ № 0181604 ОСОБА_2 , 1988 року народження, 01.09.2003 пройшов первинний медичний огляд, отримав другу групу інвалідності, причиною якої стало інвалідність з дитинства.

Колегія суддів вважає необґрунтованим покликання скаржника на відсутність правових підстав для зарахування періоду догляду за дитиною-івалідом з народження до 16-річного віку з урахуванням дати встановлення інвалідності з дитинства лише після виповнення 15 років, з огляду на таке.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 115 Розділу XIV Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Водночас, ч. 1 ст. 17 Закону № 1788-XII передбачено, що жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти є і ж статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Таким чином, із аналізу п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV та ч. 1 ст. 17 Закону №1788-XII слідує, що право на призначення дострокової пенсії мають матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку та восьмирічного віку. До осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Відповідно до п. 2.18 Порядку №22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Отже, право на призначення дострокової пенсії у матерів дитини-інваліда або інваліда з дитинства виникає у разі наявності таких умов: виховання дитини інваліда або інваліда з дитинства до восьмирічного віку та/або шестирічного віку; досягнення 50-річного віку жінкою, яка виховувала дитину інваліда або інваліда з дитинства; наявність страхового стажу роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дитиною (дітьми).

Суд звертає увагу, що до числа осіб інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Крім того, варто відмітити, що згідно із п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV однією з необхідних умов для набуття права на дострокову пенсію матерями дітей інвалідів є виховання дитини інваліда або інваліда з дитинства до шестирічного віку.

Пункт 2.18 Порядку № 22-1 передбачає, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується, зокрема, випискою з акта огляду в МСЕК, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку надається висновок ЛКК про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення вказаного віку. У разі визнання інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років.

Таким чином, ст. 17 Закону №1788-ХІІ, як і п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV не передбачають такої обов`язкової умови для призначення дострокової пенсії за віком, як встановлення дитині інвалідності до досягнення нею 6-річного віку та надання відповідного висновку лікарсько-консультативної комісії, а лише умову виховання інваліда з дитинства до цього віку.

Натомість відповідач, вирішуючи питання про призначення позивачу дострокової пенсії, відмовив саме з цих підстав, помилково посилаючись на ст. 115 Закону №1058-IV.

Судом встановлено, що інвалідність ОСОБА_2 встановлена з дитинства, що підтверджується витягом із акту огляду МСЕК до довідки Серії МСЕ №0181604 від 01.09.2003.

Разом з тим, в матеріалах справи також наявна довідка Управління праці та соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації №2605 від 24.12.2002, зі змісту якої слідує, що позивач у період з 12.09.2001 по 31.12.2001 отримуала допомогу по догляду за дитиною-інвалідом до 16 років та з 01.01.2002 такі виплати припинено у зв`язку із змінами в законодавстві.

Довідкою Управління праці та соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації №1443 від 10.07.2003 підтверджується, що ОСОБА_1 є опікуном дитини-інваліда до 16 років сина ОСОБА_2 .

Крім того, факт догляду ОСОБА_1 за дитиною-інвалідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 18.02.1988 по 12.09.2001 встановлено рішенням Хустського районного суду від 20.03.2018 у справі №309/268/18, що відповідно до п. 4 ст. 78 КАС України є обставиною встановленою рішенням суду, яке набрало законної сили, та не підлягає доказуванню під час розгляду спірних правовідносин.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не доведена обґрунтованість рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку дотримані умови, передбачені п.3 ч.1 ст.115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та п. 2.18 Порядку №22-1 для призначення дострокової пенсії.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є визнання відмови пенсійного органу у призначенні пенсії протиправною та зобов`язання відповідача зарахувати у страховий стаж ОСОБА_1 період догляду за дитиною інвалідом до 16 років з 18.02.1988 по 12.09.2001, призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком після досягнення 50 років з дати її звернення, а саме з 03.05.2018.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року у справі № 260/100/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Постанова складена в повному обсязі 10.10.2019.