Справа № 420/5189/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 р.м. ОдесаСправа № 420/5189/18

Головуючий в І інстанції: Танцюра К.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 04.07.2019 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

за участю секретаря - Колеснікова-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Одеській області, оформлене листом від 11.07.2018 року № 14/633, про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок втрати працездатності, зобов`язання Головне управління Національної поліції в Одеській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу внаслідок втрати працездатності відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» у сумі 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому буде прийнято рішення про виплату, стягнення моральної шкоди у розмірі 144000 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Національної поліції в Одеській області від 18.06.2018 року про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок втрати працездатності. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу внаслідок втрати працездатності відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» в сумі 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому буде прийнято рішення про виплату. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

02.07.2019 року позивачем через свого представника до Одеського окружного адміністративного суду було подано заяву про зміну способу виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року по справі № 420/5189/18 з «зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в сумі 90 розмірів прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року» на «стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 172890 грн.».

В обґрунтування вказаної заяви заявник зазначив, що у зв`язку з невиконанням боржником рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року по справі № 420/5189/18 у добровільному порядку, державним виконавцем 31.05.2019 року винесено постанову про накладення штрафу. 11 червня 2019 року державним виконавцем в порядку ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» боржнику направлено вимогу про негайне виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року по справі № 420/5189/18 та оскільки станом на 25 червня 2019 року боржником було повторно не виконано вказане рішення суду державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. Таким чином, заявник зазначає, що державним виконавцем вжито всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року по справі № 420/5189/18, проте станом на 02 липня 2019 року зазначене рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок втрати працездатності боржником виконано не було. За таких обставин, враховуючи, що наявні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року по справі № 420/5189/18, а також з огляду на те, що боржником виконано зобов`язальну частину рішення, заявник вважає, що наявні підстави для задоволення заяви про зміну способу виконання рішення суду з «зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в сумі 90 розмірів прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року» на «стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 172890 грн.».

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у задоволенні поданої заяви про зміну способу виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у даній справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про зміну способу виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирішуючи спірне питання та відмовляючи у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено наявність підстав для зміни способу виконання рішення суду, наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про зміну способу виконання рішення суду у даній справі з огляду на викладене.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, ч. 1 та ч. 2 статті 5 КАС України містять формулювання позовних вимог, що може використати позивач, звертаючись до суду про захист прав, свобод чи інтересів, які він вважає порушеними. Перелік позовних вимог не є вичерпним.

Стаття 245 КАС України визначає, які рішення суд може прийняти, вирішуючи такі вимоги.

Так, частиною 2 статті 245 КАС України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Аналіз резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року та синтез наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов`язання, покладені на відповідача судом, є позовними вимогами, як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин, в даному випадку заявник просить змінити не спосіб виконання рішення суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття цього рішення, хоча в адміністративному судочинстві повноваження щодо зміни постанови суду в частині задоволення позовних вимог мають тільки адміністративні суди апеляційної та касаційної інстанцій (ст.ст. 315, 349 КАС України).

Колегія суддів наголошує, що «захист порушеного права у судовому рішенні» і «спосіб виконання судового рішення» не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами).

Проте, звертаючись із заявою про зміну способу виконання рішення, заявник не звернув увагу та не врахував відмінності між позовною вимогою, як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, від способу виконання судового рішення, як одного з його заходів, та фактично заявник просить змінити рішення суду по суті, проте на стадії виконання судового рішення, що вже прийнято, у суду відсутні такі повноваження.

За таких обставин, оскільки зміна на підставі статті 378 КАС України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 245 КАС України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення поданої заяви та зміни способу виконання рішення суду про зобов`язання суб`єкта владних повноважень здійснити виплату на стягнення такої виплати.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що частинами 1, 3 статті 378 КАС України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Системний аналіз наведеної правової норми дає підстави дійти до висновку про те, що підставою для зміни способу виконання судового рішення є обставини, що перешкоджають належному його виконанню: ускладнюють його виконання або роблять його неможливим, при цьому, судове рішення не може бути змінено по суті.

За вимогами статті 246 КАС України рішення суду мають бути чіткими і однозначними, процедура їх виконання має відрізнятись також однозначністю, тому рішення суду має виконувати в безспірному порядку і відповідно до вимог Закону. Відповідні зміни у виконанні рішення мають обумовлюватись обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим.

Зі змісту резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року по справі № 420/5189/18 вбачається, що у ньому чітко сформульований висновок по справі про задоволення позовних вимог та визначено, які дії має вчинити відповідач, на виконання цього рішення суду.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення суду у даній справі або роблять його виконання неможливим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правові підстави для задоволення заяви про зміну способу рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року відсутні, оскільки сторонами не наведено та судом не виявлено обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 року у справі «Афанасьєв проти України», від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Сполученого Королівства», колегія суддів вважає такі посилання апелянта безпідставними, оскільки у вказаних справах Європейським судом взагалі не розглядалось питання щодо зміни способу прийнятого судом рішення на користь заявників. Вказані рішення Європейського суду не містять висновків, які б підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, колегія суддів наголошує, що у справі, яка розглядається, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про зміну способу виконання судового рішення, не ставив під сумнів чинність, обов`язковість самого судового рішення. Однак, діючи у порядку, що встановлений законом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість встановлення способу виконання рішення суду у даній справі, визначений у поданій позивачем заяві.

Висновки суду у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені, зокрема, у постановах від 11.11.2014 року справи №№ 21-394а14, 21-475а14, та Верховного Суду, які викладені, зокрема, у постановах від 30.01.2018 року у справі № 281/1820/14-а, від 27.03.2018 року у справі № 728/419/15-а.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про відмову у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду, ухвала суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків останньої, а тому підстави для її скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 378 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 15.10.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька