Справа № 540/1589/19
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1589/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Морської Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною; визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непоновлення виплати позивачу пенсії ;

- визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 29.01.2019 р. та 18.02.2019 р. про відмову у поновленні позивачу пенсії ;

- зобов`язати відовідача провести поновлення виплати позивачу пенсії з 07.10.2009 р. відповідно до норм ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою від 06.08.2019 р. відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, до 1997 р. проживала за адресою: АДРЕСА_1 . 19.07.1997 р. позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України. До моменту виїзду на постійне місце проживання за кордон, позивачу, при досягненні пенсійного віку та за наявності 35 років страхового стажу, призначена та виплачувалася пенсія за віком. Починаючи з 1997 р. і по дату подання позову ОСОБА_1 призначену пенсію не отримує. 10.01.2019 р. представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подав до ГУ ПФУ в Херсонській області нотаріально засвідчену та апостильовану особисту заяву ОСОБА_1 про поновлення пенсії. 18.02.2019 р. за результатами розгляду вказаної заяви відповідач рішенням №607/02-04 відмовив у поновленні виплати пенсії із посиланням на те, що ОСОБА_1 не дотримана вимога особистого звернення за поновленням пенсії та відсутністю реєстрації її на території України за місцезнаходженням відповідача, а також, документ, який посвідчує особу позивача не відповідає Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, дискримінаційним та таким, що суперечить чинному законодавству, у зв`язку з чим просить адміністративний позов задовольнити в повному обсязі та зобов`язати відповідача поновити та виплатити позивачу пенсію починаючи з 07.10.2009 р. з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів.

23.08.2019 р. відповідач надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого ГУ ПФУ в Херсонській області не погоджується з вимогами позивача, з огляду на наступне. Під час перебування особи за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. На даний час двосторонніх угод між Україною та Ізраїлем, щодо соціального забезпечення громадян іншої країни не укладено. Згідно з приписами ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Також, громадяни України, які проживають на території АР Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства РФ та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення РФ, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Порядком виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 234. Відповідач зазначає, що поновлення пенсії передбачає особисте звернення пенсіонера із наданням оригіналу паспорту з відповідною реєстрацією на території України (АР Крим) та інших документів, передбачених Порядком № 22-1 та Постановою № 234. Позивачем до заяви про поновлення пенсії додано копію паспорту для виїзду за кордон (дійсний до 25.03.2017 р.), тобто документ, що не може підтверджувати особу на території України. Тому, у зв`язку із тим, що на дату звернення позивачем не надано паспорту громадянина України та закінчився строк дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, підстави для призначення пенсії ОСОБА_1 відсутні. Крім того, надана відповідачу копія паспорту не містить даних про реєстрацію позивача на території України, та безпосередньо у АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 (міститься відмітка про постійне місце проживання - Ізраїль). Таким чином, ОСОБА_1 не дотримано п.2.23 Порядку №22-1 та не надано до пенсійного органу оригінала паспорта громадянина України, документа, що засвідчує її місце проживання (реєстрації) на території України та у АДРЕСА_1 . У свою чергу, в разі настання підстав для проведення індексації пенсії, нарахування індексації проводиться автоматизованим способом. Також, оскільки позивач не мав законних підстав для поновлення виплати пенсії, відповідно не було і факту виплати недоотриманої пенсії, і як наслідок немає підстав для розрахунку компенсації згідно чинного законодавства. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

02.09.2019 р. позивач надала відповідь на відзив, в якій зазначає, що доводи відповідача не відповідають дійсності та повністю спростовується матеріалами справи, відтак просить не приймати їх до уваги та повністю задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст.262 КАС України).

Згідно з ч.2 ст.262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, при досягненні пенсійного віку та за наявності 35 років страхового стажу отримувала пенсію за віком.

19.07.1997 р. виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України.

Позивач до моменту виїзду на постійне місце проживання за кордон 19.07.1997 р. проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

09.01.2019 р. представник позивача подала до ГУ ПФУ в Херсонській області особисту заяву ОСОБА_1 від 13.12.2018 р. про поновлення пенсії за віком з 19.01.1998 р., як непрацюючому пенсіонеру. Місце проживання та реєстрації позивача зазначене, як: держава АДРЕСА_3 .

Вказана заява прийнята відповідачем разом із необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом органу ПФУ від 10.01.2019 р. на супровідному листі.

До заяви про поновлення виплати пенсії позивач додала оригінали наступних документів:

- довіреність представників;

- посвідчення особи;

- трудова книжка

- копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

18.02.2019 р. Головне управління Пенсійного фонду України Херсонської області прийняло рішення, яке оформлене листом № 607/02-04, про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком, у зв`язку із ненаданням останньою до Генічеського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонськй області архівної пенсійної справи та оригінал паспорту громадянина України (з подовженням терміну дійсності) або інший документ з відміткою про реєстрацію (довідку з місця проживання).

Позивач, не погодившись із таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку законності відмови відповідача у поновленні виплати позивачу пенсії за віком, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст.24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права та є рівними перед законом, і не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст.25 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV), загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, громадяни України, які проживають в державі Ізраїль, мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України і пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Разом з тим, порядок призначення, перерахунку та виплати пенсії, визначений Законом №1058-ІV та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (далі -Порядок).

Пунктом 1.5. Порядку 22-1 передбачено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до п. 2.8. Порядку 22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно п. 2.9. Порядку 22-1, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Одночасно, Законом України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус № 5492-VI від 20.11.2012, що набрав чинності 06.12.2012р. (далі Закон № 5492-VI ) визначено назви та види документів, які зокрема, посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 13 вказаного Закону визначено, що документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що звертаючись до органу Пенсійного фонду за поновленням або перерахунком пенсії, особа повинна предявити, зокрема, паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу. При цьому, таким документом може бути, у тому числі, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

З матеріалів справи судом встановлено, що при зверненні до ГУ ПФУ у Херсонській області представником позивача надано у якості документу, що посвідчував особу ОСОБА_1 , копію паспорта для виїзду за кордон.

Така сама копія паспорта долучена позивачем до позовної заяви.

Судом досліджена копія паспорта ОСОБА_1 для виїзду за кордон та встановлено, що він виданий 25.03.1997 року та був дійсний до 25.03.2007 р., надалі його дію продовжено до 25.03.2017 р., що підтверджується відтиском печатки консульського відділу посольства України в Державі Ізраїль.

Відповідно до ч. 1 розділу V Перехідні положення» Закону № 5492-VI документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, видані до дня набрання чинності цим Законом, є чинними до закінчення строку їх дії та не підлягають обов`язковій заміні.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 виданий 25.03.1997 року, тобто до набрання чинності Законом № 5492-VI, відтак є чинним до закінчення строку його дії 25.03.2017р.

Таким чином, на дату звернення представника позивача до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії від 13.12.2018 р., паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який надався у якості документу, що посвідчував особу ОСОБА_1 , був недійсним.

З огляду на таке, суд вважає, що представником позивача не надано всіх документів, необхідних для поновлення пенсії, передбачених Порядком №22-1.

Із врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність у відповідача правомірних підстав для відмови ОСОБА_1 у поновленні пенсії за віком за її заявою від 13.12.2018 р.

При цьому, суд погоджується із твердженням позивача про те, що закінчення строку дії паспорту для виїзду за кордон не припиняє громадянства, однак у зв`язку із закінченням строку дії паспорту, такий документ не може посвідчувати особу.

Суд не погоджується із позивачем про те, що посвідченням особи позивачки є також посвідчення особи, яке видане Державою Ізраїль, та копія якого надана до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області разом із заявою про поновлення пенсії, оскільки такий документ посвідчує особу на території Держави Ізраїль та не є посвідченням особи у розумінні наведеної п.1 ч.1 ст.13 ЗУ Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Морська Г.М.

кат. 112010200