Справа № 120/2326/19-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

09 жовтня 2019 р. Справа № 120/2326/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Управління СБУ у Вінницькій області (вул. Грушевського, б. 27, м. Вінниця, 21007)

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовною заявою до Управління СБУ у Вінницькій області (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018 року; визнання протиправним бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018 року; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018 року; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він, як учасник бойових дій, має право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік. Проте, у зв`язку з настанням особливого періоду в 2016-2018 роках позивач не мав змоги нею скористатись. Наказом відповідача 15.07.2018 року позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я, знято з усіх видів забезпечення та виключено із списків особового складу військової частини, однак грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2016-2018 роки, як учаснику бойових дій, йому не нараховано та не виплачено. Не погоджуючись з цим, позивач 14.06.2019 року звернуся до відповідача з проханням надати вказівку відповідальним співробітникам та здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки. За результатами розгляду цього звернення, відповідач надав відповідь, у якій повідомив, що відсутні будь-які правові підстави щодо виплати такої компенсації. Додатково, позивач повідомив, що перебуваючи в основній щорічній відпустці за 2018 рік, у період з 24.01.2018 року по 07.02.2018 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в Немирівській ЦРЛ. З огляду на це, він звернувся з відповідним рапортом до відповідача про продовження терміну відпустки на 15 днів (з 03.03.2018 року по 17.03.2018 року включно). Вказаний рапорт було проігноровано, а основну щорічну відпустку не продовжено. Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати компенсації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 23.07.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві 10-денний строк для усунення недоліків.

07.08.2019 року за вх. № 40636 на адресу суду надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 12.08.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23.08.2019 року за вх. № 43565 представником відповідача надано до суду відзив, в якому він позовну заяву вважає необґрунтованою, безпідставною, а наведені в ній факти та обставини не відповідають дійсності. Відповідач вказує, що з настанням особливого періоду законом було визначено та обмежено види відпусток, які можуть надаватися військовослужбовцям в особливий період, серед яких відпустка як учаснику бойових дій. Згідно наказу відповідача № 174-ос від 10.07.2018 року позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я та з 15.07.2018 року виключено зі складу військової частини. 19.04.2016 року позивач отримав статус учасника бойових дій. Між тим, протягом 2016-2018 років від позивача не надходило рапорту про надання йому додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати строком на 14 календарних днів або рапорту на виплату грошової компенсації за ненадання такої відпустки. При цьому, позивач не зазначав про необхідність виплати йому такої грошової компенсації перед своїм звільненням з військової служби. Додатково, відповідач у своєму відзиві просив зупинити провадження у даній справі до вирішення справи № 620/4218/18 (провадження № 11-550заі19), що розглядається Великою Палатою Верховного Суду як зразкова.

30.08.2019 року за вх. № 44253 позивачем через канцелярію суду подано відповідь на відзив, в якій він зазначив, що під час звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу, із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки та за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік, чого відповідачем здійснено не було. При цьому, факт нарахування та виплати такої компенсації пов`язаний з фактом звільнення, а не з написанням рапорту.

02.09.2019 року за вх. № 44348 позивачем через канцелярію суду подано клопотання про витребування у відповідача копії наказу про звільнення з військової служби № 174-ос від 10.07.2018 року.

Одночасно за вх. № 44351 позивачем через канцелярію суду подано пояснення щодо поважності пропущення строку на звернення до суду з приводу невиплати грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за 2018 рік. У цих поясненнях позивач також просить суд розглянути можливість його участі в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 02.09.2019 року у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі відмовлено.

Ухвалою суду від 03.09.2019 року у задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні відмовлено.

Ухвалою суду від 03.09.2019 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено та витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію наказу про звільнення позивача з військової служби № 174-ос від 10.07.2018 року.

17.09.2019 року за вх. № 46120 відповідачем до суду надані витребувані докази.

Ухвалою від 09.10.2019 року позовну заяву в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної відпустки та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018 року залишено без розгляду.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

19.04.2016 року позивач набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням.

Позивача 15.07.2018 року згідно наказу відповідача № 174-ос від 10.07.2018 року звільнено з військової служби за станом здоров`я, виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення.

14.06.2019 року позивач звернувся до відповідача щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки. Позивач зазначив, що грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки йому як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби не нараховано та не виплачено. З огляду на це, позивач просив відповідача надати вказівку відповідальним співробітникам здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018 року.

За наслідками розгляду вказаного звернення відповідач листом від 11.07.2019 року за № 53/С-20/8 вказав на відсутність правових підстав щодо виплати позивачеві на день звільнення з військової служби грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, адже грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки виплачується лише працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства А І групи.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Ст. 4 Закону України «Про відпустки» (далі ЗУ «Про відпустки») установлені такі види відпусток: щорічні відпустки; основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до вимог ст. 16-2 ЗУ «Про відпустки» учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

П. 12 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено порядок надання військовослужбовцям відпусток.

Відповідно до п. 8 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

П. 14 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

У п. 17 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно п. 18 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

У відповідності з п. 19 ст. 10-1 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 (в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію) і 18 (в особливий період під час дії воєнного стану) цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Особливий період, згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», це - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Зазначений «особливий період» розпочався з 17.03.2014 року, з моменту оприлюднення Указу Президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року і триває на даний час.

Системний аналіз наведених норм доводить, що відпустка є своєрідним гарантованим державою соціальним захистом військовослужбовців та членів їх сімей. Так, поряд із щорічними відпустками, військовослужбовці мають права на отримання додаткової. Додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою. Надання військовослужбовцю-учаснику бойових дій пільги у вигляді додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати протягом 14 календарних днів припинено та поставлено в залежність від наявності або відсутності дії «особливого періоду».

Суд зазначає, що принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований та неоднаковий підхід законом заборонений і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Отже, у порівнянні із іншими особами, які набули статус учасника бойових дій і не проходили військову службу, позивач мав таке ж право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Системний аналіз змісту верховенства права, вищенаведених положень законодавства дає підстави для висновку, що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов.

Указом Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VI, передбачено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період, з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду, надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки припиняється.

Суд зазначає, що норми ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Отже, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідач протиправно не здійснив розрахунку щодо нарахування та виплати останньому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2016-2018 роки.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, позивач не набув відповідного права на грошову компенсацію.

Суд зазначає, що припинення додаткової відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на таку відпустку в цілому, яке може бути реалізоване в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Наведені висновки суду узгоджуються з висновками, зазначеними у рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 року за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18.

Суд зауважує, що в силу вимог чинного законодавства, яким врегульовано дію особливого періоду, надання додаткової відпустки військовослужбовцям у цей період призупиняється, що однак не може позбавляти особу права на отримання грошової компенсації за невикористані дні такої відпустки при звільненні зі служби.

Судом встановлено, що позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткові відпустки у 2016-2018 роках, а отже набув право на отримання грошової компенсації замість них у зв`язку із звільненням зі служби 15.07.2018 року.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Від так, суд приходить до переконання, що відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності, а його заперечення не ґрунтуються на вимогах чинного національного законодавства та засадах верховенства права, відповідно позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 - 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018 року, підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 - 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018 року, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої, адже внаслідок визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій.

З огляду на те, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018 року, задоволено, відповідно позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018 року, також підлягають задоволенню, як похідні.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі не вирішується.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про відпустки», Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», указом Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року, затвердженим Законом України «Про часткову мобілізацію» та ст. 2, 6, 9, 73- 78, 90, 245, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління СБУ у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язанння вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління СБУ у Вінницькій області щодо ненархування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018 року.

Зобов`язати Управління СБУ у Вінницькій області нарахувати й виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки ОСОБА_1 як учаснику бойових дій за період 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.07.2018 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Управління СБУ у Вінницькій області (вул. Грушевського, б. 27, м. Вінниця, 21007)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09.10.2019 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна