Справа № 280/804/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 280/804/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби експортного контролю України

нна рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року (головуючий суддя Сіпака А.В.) в адміністративній справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент"

до Державної служби експортного контролю України

про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (далі - Позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Державної служби експортного контролю України (далі Відповідач), в якому просило суд визнати протиправною та скасувати постанову від 06 лютого 2019 року №5.

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що Відповідачем порушено строки притягнення Позивача до відповідальності за порушення вимог законодавства в галузі державного експортного контролю, встановлені п. 1.9 Порядку розгляду справ про порушення юридичними особами вимог законодавства в галузі державного експортного контролю, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі в Україні від 16.12.2013 року №1490, що, на думку останнього, свідчить про наявність підстав для скасування спірної постанови.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року по справі №280/804/19 адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" до Державної служби експортного контролю України визнання протиправною та скасування постанови - задоволено (а.с. 108-110).

Відповідач - Державна служба експортного контролю України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 115-125).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, які свідчать про те, що спірна постанова про притягнення Позивача до відповідальності, прийнята в межах граничного строку, встановленого п. 1.9 Порядку розгляду справ про порушення юридичними особами вимог законодавства в галузі державного експортного контролю, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі в Україні від 16.12.2013 року №1490.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд в задоволенні апеляційної скарги Відповідача відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с. 141-145).

В обґрунтування відзиву зазначено про те, що заявник апеляційної скарги помилково ототожнює дату складання протоколу з датою виявлення правопорушення, внаслідок чого приходить до помилкового висновку про дотримання строку, при прийнятті спірної постанови, для притягнення Позивача до відповідальності за порушення вимог законодавства в галузі державного експортного контролю.

Відповідачем подано заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано про те, що протокол є процесуальним документом, який фіксує факт виявлення порушення, обставини, за яких воно було вчинене та дає початок процедурам пов`язаним із проведенням розслідування, що, на думку останнього, підтверджує доводи про дотримання строку притягнення Позивача до відповідальності (а.с. 148-154).

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що товариство з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" відповідно до посвідчення від 23.01.2017 року №2742/01/2020, виданого Державною службою експортного контролю України, зареєстроване як суб`єкт здійснення міжнародних передач товарів (а.с. 62)

Державною службою експортного контролю України надано Позивачу дозвіл на міжнародну передачу товару від 20.03.2017 року №28817200 строком дії до 31.12.2017 року (а.с. 68).

Відповідачем 23 квітня 2018 року направлено на адресу Позивача нагадування за вих. №1475/31-18 щодо закінчення граничного строку (до 31.03.2018 року) для подання звітів про фактично здійснений імпорт товарів, зазначених у дозволі №28817200 та про використання у заявлених цілях товарів, міжнародні передачі яких здійснені за дозволом №28817200.

Листами від 17 травня 2018 року Позивач направив до Державної служби експортного контролю України звіт про фактично здійснений імпорт товарів, зазначених у дозволі №28817200 (а.с. 80-81) та звіт про використання у заявлених цілях товарів, міжнародні передачі яких здійснені за дозволом №28817200 (а.с. 82-83).

Після чого листом від 11 січня 2019 року Відповідач повідомив Позивача про несвоєчасне подання останнім вказаних звітів, у зв`язку з чим запросив керівника підприємства прибути 23 січня 2019 року на 11:00 до Держекспортконтролю для надання відповідних пояснень та підписання протоколу про порушення суб`єктом здійснення міжнародних передач товарів (а.с. 69-70).

21 січня 2019 року ТОВ "Технохімреагент" направлено до Відповідача лист, в якому повідомлено про неможливість прибуття керівника підприємство з огляду на перебування останнього у відрядженні за межами України (а.с. 75).

23 січня 2019 року уповноваженою особою Відповідача відносно ТОВ "Технохімреагент" складено протокол №5 про порушення суб`єктом здійснення міжнародних передач товарів юридичною особою вимог законодавства в галузі державного експортного контролю (а.с. 71-72), який листом від 23.01.2019 року за віх №310/30-19 направлено на адресу Позивача (а.с. 73-74).

06 лютого 2019 року Державною службою експортного контролю України прийнято постанову №5 про накладення на суб`єкта здійснення міжнародних передач товарів юридичну особу штрафу за порушення вимог законодавства в галузі державного експортного контролю у розмірі 8500 грн. (а.с. 77-78).

Правомірність прийняття Відповідачем спірної постанови є предметом судового розгляду у даній справі.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Закону України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання» від 20.02.2003 року №549-IV; Порядку розгляду справ про порушення юридичними особами вимог законодавства в галузі державного експортного контролю, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі в Україні від 16.12.2013 року №1490; Наказу Державноюї служби експортного контролю України від 05.10.2009 року №86 «Про затвердження форми висновку щодо можливості проведення переговорів, форм звітів та встановлення строків звітності».

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Технохімреагент», оскільки матеріалами справи підтверджено порушення Відповідачем строків притягнення Позивача до відповідальності за порушення вимог законодавства в галузі державного експортного контролю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання» суб`єкт здійснення міжнародних передач товарів, якому надано дозвіл, висновок чи міжнародний імпортний сертифікат, подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного експортного контролю, письмові звіти про підсумки проведення переговорів, зазначених у статті 18 цього Закону, а також про фактично здійснені експорт та імпорт товарів, визначених у цих документах, та про використання зазначених товарів у заявлених цілях. Форма звіту та строки його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері державного експортного контролю.

Відповідно до Наказу Державноюї служби експортного контролю України від 05.10.2009 року №86 «Про затвердження форми висновку щодо можливості проведення переговорів, форм звітів та встановлення строків звітності» строк подання звітів про фактично здійснену (не здійснену, частково здійснену) міжнародну передачу товарів та про використання (невикористання, часткове використання) товарів у заявлених цілях становить не пізніше трьох місяців з дати закінчення стоку дії дозволу.

З аналізу вищенаведених норм та з дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, випливає те, що Позивач як суб`єкт здійснення міжнародних передач товарів, який отримав дозвіл на міжнародну передачу товару від 20.03.2017 року №28817200 строком дії до 31.12.2017 року, мав обов`язок з подання до Державноюї служби експортного контролю України звітів про фактично здійснену (не здійснену, частково здійснену) міжнародну передачу товарів та про використання (невикористання, часткове використання) товарів у заявлених цілях до 31.03.2018 року.

Однак, вказані звіти Позивачем фактично були направлені до Державноюї служби експортного контролю України лише 17 травня 2018 року, тобто з порушенням граничного строку для їх подання, встановленого Наказом Державноюї служби експортного контролю України від 05.10.2009 року №86 «Про затвердження форми висновку щодо можливості проведення переговорів, форм звітів та встановлення строків звітності».

Відповідно до абзацу 8 ст. 24 Закону України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання» неподання або несвоєчасне подання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного експортного контролю, звітів та відповідних документів про підсумки проведення переговорів, зазначених у абзаці восьмому цієї статті, а також про фактично здійснені експорт та імпорт товарів на підставі отриманих дозволів, висновків чи міжнародних імпортних сертифікатів, а також про використання цих товарів у заявлених цілях є порушенням вимог законодавства в галузі державного експортного контролю.

Згідно з абзацом 7 ст. 25 Закону України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного експортного контролю, накладає на суб`єктів здійснення міжнародних передач товарів - юридичних осіб штрафи: за порушення, передбачені абзацом восьмим статті 24 цього Закону, - в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абзаців 2, 4, 6 статті 26 Закону України «Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання» про вчинення правопорушення, зазначеного у статті 24 цього Закону, уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного експортного контролю, що його виявила, складається протокол, який разом з поясненнями керівника, іншої відповідальної посадової особи та документами, що стосуються справи, протягом трьох днів надається посадовим особам, зазначеним у частині першій цієї статті.

Рішення керівника чи заступника керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного експортного контролю, про накладення штрафу оформляється постановою про накладення на суб`єкта господарювання - юридичну особу штрафу за порушення у сфері державного експортного контролю відповідно до цього Закону.

Форми протоколу та постанови затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері державного експортного контролю.

Згідно з п. 1.9 Порядку розгляду справ про порушення юридичними особами вимог законодавства в галузі державного експортного контролю, затвердженого Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі в Україні від 16.12.2013 року №1490 юридична особа може бути притягнута до відповідальності протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення нею встановлених Законом України "Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання" (далі - Закон) вимог.

З аналізу наведених норм права випливає те, що в разі порушення суб`єктом здійснення міжнародних передач товарів Державна служба експортного контролю України уповноважена, у встановленому законом порядку, здійснити заходи щодо притягнення такого суб`єкта до відповідальності у конкретно визначений строк, а саме: протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення нею встановлених Законом України "Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання" вимог.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що, в даному випадку, Відповідач дізнався про наявність порушення з боку Позивача строків подання звітів про фактично здійснену (не здійснену, частково здійснену) міжнародну передачу товарів та про використання (невикористання, часткове використання) товарів у заявлених цілях у квітні 2018 року, про що свідчить лист нагадування від 23 квітня 2018 року за вих. №1475/31-18, направлений Позивачу з метою спонукання останнього для подання вказаних звітів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що про викладені обставини Відповідач самостійно зазначив у листі від 11.01.2019 року №141/30-19, який було направлено Позивачу (а.с.69-70), що, у свою чергу, свідчить про необґрунтованість доводів Відповідача про те, що порушення було виявлено ним лише 23 січня 2019 року в момент складання протоколу №5, а не раніше, зокрема, при направленні Позивачу листа - нагадування.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що Відповідач в апеляційній скарзі посилаючись на проведення ним розслідування, за результатами якого було виявлено порушення Позивачем вимог законодавства в галузі державного експортного контролю, не зазначає коли розпочалось, на підставі чого та впродовж якого часу здійснювалось таке розслідування. Також останній не вказує і на те, з яких підстав ним було направлено лист Позивачу про повідомлення щодо несвоєчасного подання звітів та запрошення керівника підприємства для надання пояснень і підписання протоколу саме 11.01.2019 року, а не у більш наближений термін після надіслання Позивачем 22.05.2018 року означених звітів.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що, при прийнятті спірної постанови, Відповідачем не дотримано шестимісячного строку з дня виявлення порушення для притягнення ТОВ «Технохімреагент» до відповідальності за порушення вимог Закону України "Про державний контроль за міжнародними передачами товарів військового призначення та подвійного використання".

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення позовних вимог прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 22 квітня 2019 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби експортного контролю України залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року по справі №280/804/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов