Справа № 200/9308/19-а
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 р. Справа№200/9308/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області від 13.02.2019 року щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи а саме: з 20.09.1993 року по 31.12.2000 року, з 01.08.2002 року по 31.12.2002 року, з 01.10.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року на підприємстві "Шахта №13-БІС ДХК "Макіїввугілля", з 01.01.2011 року по 31.03.2014 року на підприємстві "ВП Шахта Північна" ДП "Макіїввугілля" та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та "Про пенсійне забезпечення" з 13.02.2019 року, з урахуванням до пільгового стажу періодів роботи а саме: з 20.09.1993 року по 31.12.2000 року, з 01.08.2002 року по 31.12.2002 року, з 01.10.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року на підприємстві "Шахта №13-БІС ДХК "Макіїввугілля", з 01.01.2011 року по 31.03.2014 року на підприємстві "ВП Шахта Північна" ДП "Макіїввугілля".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що одержує пенсію за віком з 13.02.2019 року, проте з розміром призначеної пенсії та розрахунком пільгового стажу не згоден, оскільки відповідно до трудової книжки та довідок на підтвердження пільгового стажу стаж склав понад 15 років. Зазначає, що отримав від відповідача лист з якого вбачається, що Селидовським ОУПФУ в Донецькій області не враховані періоди роботи до пільгового стажу: з 20.09.1993 року по 31.12.2000 року, з 01.08.2002 року по 31.12.2002 року, з 01.10.2004 року по 31.12.2004 року , з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року на підприємстві «Шахта №13-БІС ДХК «Макіїввугілля», та з 01.01.2011 року по 31.03.2014 року на підприємстві «ВП Шахта Північна» ДП «Макіїввугілля» через відсутність інформації про пільговий характер праці, який підтвердити неможливо через те, що підприємства знаходяться на території не підконтрольній українській владі. Позивач вважає, що дії щодо не врахування вказаних періодів відповідачем неправомірні, тому вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Через відділ документообігу та архівної роботи суду, відповідачем надано відзив на адміністративний позов, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Заперечення обґрунтовував тим, що законодавством передбачено необхідні умови для зарахування до пільгового стажу роботи, що дає право призначення пенсії на пільгових умовах - це наявність такого стажу, відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та проведення атестації робочих місць по підприємству чи організації.

Зазначає, що зарахування спірного періоду роботи позивача до пільгового стажу без атестації робочих місць, є не обґрунтованим та не відповідає вимогам закону.

Вважає,що для підтвердження пільгового стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах є за необхідне підтверджувати спеціальний (пільговий) стаж довідками за правилами встановленими Порядком №637 та надання довідок підтверджуючих зайнятість в підземних (гірничих) роботах спусками під землю.

Вказує, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи на підприємствах, оскільки відсутня їх перереєстрація на території, підконтрольній українській владі.

Зазначає, що документи видані на тимчасово окупованій території є недійсними і не створюють правових підстав, тому достовірність таких документів необхідно перевірити первинними документами. Отже, управлінням не було порушено норми діючого законодавства при призначенні пенсії позивачу. На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 23.08.2019 року замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 26.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та відповідач до судового засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Позивач разом з позовною заявою надав суду заяву про розгляд позову в порядку спрощеного провадження.

На підставі ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 виданим 29.07.2010 року Советським РВ Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області.

З матеріалів справи вбачається, що з 13.02.2019 року позивач перебуває на обліку відповідача та отримує пенсію згідно ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за віком.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 по спірним періодам наявні наступні записи:

- 20.09.1993 року - прийнятий на роботу в шахту учнем гірника по ремонту гірських виробіток підземним з повним робочим днем в шахті на підприємство «Шахта №13-БІС ДХК «Макіїввугілля» з повним робочим днем в шахті;

- 17.02.1994 року - переведений гірником по ремонту гірських виробіток ІІІ розряду підземним на підприємство «Шахта №13-БІС ДХК «Макіїввугілля» з повним робочим днем в шахті;

- 24.09.2002 року - переведений гірником по ремонту гірських виробіток ІV розряду підземним на підприємство «Шахта №13-БІС ДХК «Макіїввугілля» з повним робочим днем в шахті;

- 11.11.2005 року - переведений гірником по ремонту гірських виробіток ІІІ розряду підземним на підприємство ВП «Шаххтоуправління імені С.М.Кірова» державного підприємства «Макіїввугілля» (до реорганізації- «Шахта №13-БІС ДХК «Макіїввугілля») з повним робочим днем в шахті;

- 03.07.2007 року - звільнений по ст.38 КЗпП України за власним бажанням з підприємства «Шахта №13-БІС ДХК «Макіїввугілля»;

- 09.07.2007 року - прийнятий підземним гірником по ремонту гірських виробіток ІV розряду з повним робочим днем в шахті на підприємство «ВП Шахта Північна» ДП «Макіїввугілля» запис;

- 01.10.2015 року - звільнений по ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

В листі відповідача від 06.05.2019 року №6/ц-02-01-01 зазначено, що при розрахунку пільгового стажу позивача періоди роботи на підприємстві «Шахта» №13-БІС ДХК «Макіїввугілля» з 20.09.1993 року по 31.12.2000 року; з 01.08.2002 року по 31.12.2002 року; з 01.10.2004 року по 31.12.2004 року; з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року та на підприємстві «ВП «Шахта «Північна» ДП «Макіїввугілля» з 01.01.2011 року по 31.03.2014 року зарахувати до пільгового стажу немає підстав через відсутність інформації про пільговий характер роботи, який підтвердити неможливо через те, що вищезазначені підприємства знаходяться на території не підконтрольній українській владі. Для обчислення пенсії Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не застосувався, так як відсутні 15 років на підземних роботах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За приписами ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» ст.13 та ст.100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п.3 Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру чи наказ про атестацію робочих місць може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у трудовій книжці. Крім того, після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення» (ст.ст.13,62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Суд зауважує, що в трудовій книжці позивача належно відображено спірні періоди роботи позивача на підприємствах Шахта №13-БІС ДХК «Макіїввугілля» та ВП «Шахта «Північна» ДП «Макіїввугілля» з повним робочим днем під землею за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також належно відображено загальний стаж роботи в обсязі, який є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Постановою Кабінету Міністрів України №1028 від 09.12.2015 року п.20 наведеного Порядку доповнено новим абзацом яким визнано, що у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Указом Президента України №405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (надалі Закон №1669) період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014 року.

На виконання Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України №1053-р від 30 жовтня 2014 року та від 02.12.2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно якого до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м. Макіївка Донецької області.

Суд звертає увагу, що у трудовій книжці серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 міститься необхідна інформація, яка підтверджує, що позивач у спірні періоди працював на різних посадах з повним робочим днем під землею.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidouv. Turkey", "Cyprusv. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozerv/the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Othersv. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Отже, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком, відповідно норм чинного законодавства України.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не враховано спірні періоди роботи позивача до його пільгового стажу, через неможливість підтвердити пільговий характер роботи позивача, оскільки підприємства знаходяться на території тимчасово не підконтрольній українській владі.

Враховуючи протиправне не врахування відповідачем до пільгового стажу позивача спірних періодів роботи, суд не приймає посилання відповідача щодо відсутності у останнього 15 років стажу на підземних роботах за списком №1 та не застосування для обчислення пенсії позивача Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Згідно положень ст.3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) ст.1 Протоколу №1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст.1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.14 Закону №1788, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в даному випадку позивача, його конституційного права на належне пенсійне забезпечення.

Згідно положень ст.3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами ч.2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень ч.5 ст.77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Суд зазначає, що позивач у позовних вимогах просив визнати протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області від 13.02.2019 року щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи а саме: з 20.09.1993 року по 31.12.2000 року, з 01.08.2002 року по 31.12.2002 року, з 01.10.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року на підприємстві "Шахта №13-БІС ДХК "Макіїввугілля", з 01.01.2011 року по 31.03.2014 року на підприємстві "ВП Шахта Північна" ДП "Макіїввугілля" та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та "Про пенсійне забезпечення" з 13.02.2019 року, з урахуванням до пільгового стажу періодів роботи а саме: з 20.09.1993 року по 31.12.2000 року, з 01.08.2002 року по 31.12.2002 року, з 01.10.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року на підприємстві "Шахта №13-БІС ДХК "Макіїввугілля", з 01.01.2011 року по 31.03.2014 року на підприємстві "ВП Шахта Північна" ДП "Макіїввугілля".

Враховуючи наведене, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача відповідно, оскільки за результатом розгляду справи встановлено протиправність дій відповідача щодо не зарахування спірних періодів до пільгового стажу позивача, то суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно положень ч.1 ст.139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Таким чином, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області від 13.02.2019 року щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи а саме: з 20.09.1993 року по 31.12.2000 року, з 01.08.2002 року по 31.12.2002 року, з 01.10.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року на підприємстві "Шахта №13-БІС ДХК "Макіїввугілля", з 01.01.2011 року по 31.03.2014 року на підприємстві "ВП Шахта Північна" ДП "Макіїввугілля".

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та "Про пенсійне забезпечення" з 13.02.2019 року, з урахуванням до пільгового стажу періодів роботи а саме: з 20.09.1993 року по 31.12.2000 року, з 01.08.2002 року по 31.12.2002 року, з 01.10.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року на підприємстві "Шахта №13-БІС ДХК "Макіїввугілля", з 01.01.2011 року по 31.03.2014 року на підприємстві "ВП Шахта Північна" ДП "Макіїввугілля".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, 6) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 15.10.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька