Справа № 160/4215/19
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2019 року Справа № 160/4215/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
при секретарі судового засіданняШелгуновій І.А.
представника позивача представника відповідача Ричка Т.С. Лейченко І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт «Орлівщина» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
08.05.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт «Орлівщина» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН1601/964/АВ/ТД-ФС/379 від 23.04.2018 року про накладення штрафу у розмірі 500 760,00 грн. на Товариство з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт «Орлівщина».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.06.2019 року о 10:40 год. (а.с. 2).
Усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, від 08.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 22.08.2019 року о 15:00 год. (а.с. 171-172).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області проведено інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт «Орлівщина» та при перевірці встановлено порушення вимог законодавства про працю, які зафіксовані актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 04.04.2019 року № ДН1601/964/АВ та 23.04.2019 року прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН1601/964/АВ/ІП-ФС/380, якою накладено на штраф у розмірі 4 173,00 грн. за порушення ПКМУ №413 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України в частині несвоєчасного повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу. Разом з тим, 23.04.2019 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН1601/964/АВ/ТД-ФС/379, якою накладено на товариство штраф у розмірі 500 760,00 грн., за порушення, які не були виявлені під час інспекційного відвідування та не відображені в акті від 04.04.2019 року № ДН1601/964/АВ, а саме за виникнення між товариством та фізичними особами трудових відносин, допуск фізичних осіб до роботи без укладення трудового договору, оскільки з фізичними особами укладені цивільно-правові договори. Позивач вважає, що ним не було допущено порушень трудового законодавства України, зокрема Кодексу законів про працю України, оскільки з вказаними у постанові працівниками були укладені договори цивільно-правового характеру, у відповідності до вимог Цивільного кодексу України, на виконання конкретної роботи, при цьому дані особи не підпорядковувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку, а самі організовували процес надання послуг, працювали на кінцевий результат, мали певний об`єм роботи, який повинен був виконуватися у будь-який час. З огляду на наведене, позивач вважає, що праця осіб за такими договорами була юридично самостійною, з оплатою позивачем за виконані роботи за актами виконаних робіт, у зв`язку з чим вищенаведені відносини не містять ознак трудових відносин, а тому трудовий договір із вищенаведеними особами і не повинен був укладатися, а отже не встановлено наявності у господарських відносинах позивача із наведеними особами ознак трудових відносин, які б давали право відповідачеві вимагати від позивача укладення відповідних трудових договорів. Таким чином, на думку позивача, в його діях відсутні порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а тому у відповідача були відсутні підстави для вжиття заходів до притягнення товариства до відповідальності.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з підстав, зазначених у позові.
08.07.2019 року на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов, у якому представник відповідача в задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що інспекційне відвідування було проведено відповідно до вимог Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295, порушення вимог законодавства про працю позивачем, які викладені в акті від 04.04.2019 року № ДН1601/964/АВ, дійсно мали місце. Так, в ході проведення інспекційного відвідування документів під час перевірки питання оформлення трудових відносин встановлено допуск 43 осіб до праці без укладання трудових договорів, оформлення наказів чи розпоряджень та без повідомлення центрального органу виконавчої влади про прийняття працівників на роботу. Отже, при винесені постанови про накладення штрафу суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова складена у відповідності до норм чинного законодавства.
Представник відповідача в судовому засіданні обставини, викладені у відзиві на позов підтримала, проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
За результатами проведення інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт «Орлівщина» складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 04.04.2019 року № ДН1601/964/АВ.
Вказаною перевіркою встановлено наступні порушення:
- наказом від 13.07.2018 року №158-К прийнято на посаду сестри медичної кабінету фізіотерапії, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 13 липня 2018 року, повідомлення до ДФС про прийняття працівника на роботу направлено підприємством також 13.07.2018 року, про що свідчить Квитанція №2 про отримання повідомлення ОДШ у Новомосковському районі 13.07.2018р. об 11 год. 37 хв. 41 сек.
Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку про недотримання вимог процедури працевлаштування, що порушує вимоги ПКМУ №413 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України в частині несвоєчасного повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу.
23.04.2018 року, на підставі акта інспекційного відвідування від 04.04.2019 року № ДН1601/964/АВ, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення штрафу № ДН1601/964/АВ/ІП-ФС/380, якою накладено на ТОВ «Санаторій «Курорт «Орлівщина» штраф у розмірі 4 173,00 грн. за недотримання вимог процедури працевлаштування, що порушує вимоги ПКМУ №413 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України в частині несвоєчасного повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу.
Також, 23.04.2018 року, на підставі акта вказаного акту інспекційного відвідування від 04.04.2019 року № ДН1601/964/АВ, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення штрафу № ДН1601/964/АВ/ТД-ФС/379, якою накладено на ТОВ «Санаторій «Курорт «Орлівщина» штраф у розмірі 500 760,00 грн.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення відповідачем постанови № ДН1601/964/АВ/ТД-ФС/379 від 23.04.2019 року про накладення штрафу у розмірі 500 760,00 грн.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 20.09.2007 року № 877-V заходи державного нагляду (контролю) планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Згідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення про Управління Держпраці, Управління Держпраці має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління.
16.05.2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).
Порядок № 295 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).
Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів тощо.
Підпунктом 5 абз.1 п. 5 Порядку № 295 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться, в тому числі, за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю.
Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Згідно п.8 Порядку № 295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Відповідно до п.11 Порядку № 295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Відповідно до п.п.19, 20 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Згідно п.21 Порядку № 295 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Пунктом 27 Порядку № 295 встановлено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до п.29 Порядку № 295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

З аналізу даних правових норм вбачається, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача, та яке проводиться на підставі наказу та направлення. При цьому однією із підстав інспекційного відвідування є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.

За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи до притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.

Як вбачається з матеріалів справи підставою прийняття наказу від 20.09.2019 року № 331-І «Про поновлення інспекційного відвідування» стало надходження інформації, викладеної в листі Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області від 28.12.2018 року №31331/05-05/26 щодо допущення до роботи працівників без укладання трудових договорів.

На підставі наказу від від 20.09.2019 року № 331-І інспектором праці здійснено інспекційне відвідування ТОВ «Санаторій «Курорт «Орлівщина».

Судом встановлено, що 04.04.2019 року інспектором праці складено акт інспекційного відвідування № ДН1601/964/АВ, в якому зазначено про несвоєчасне повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу, що є недотриманням вимог процедури працевлаштування та порушує вимоги ПКМУ №413 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Зокрема, в акті зазначено, що наказом від 13.07.2018 року №158-К прийнято на посаду сестри медичної кабінету фізіотерапії, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 13 липня 2018 року, повідомлення до ДФС про прийняття працівника на роботу направлено підприємством також 13.07.2018 року, про що свідчить Квитанція №2 про отримання повідомлення ОДШ у Новомосковському районі 13.07.2018р. об 11 год. 37 хв. 41 сек.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові від 23.04.2019 року № ДН1601/964/АВ/ТД-ФС/379 про накладення штрафу у розмірі 500 760,00 грн. мова йде про зовсім інші порушення.

Так, в описовій частині постанови зазначено, що трудові договори укладаються між працівником і власником підприємства, за яким працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін, трудові договори укладено в письмовій формі (у випадках, встановлених частиною першою статті 24 КЗпП), працівники допускаються до роботи після укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Разом з тим, мали місце випадки, що повідомлення до ДФС про прийняття працівників на роботу відправлено з порушеннями.

При цьому, судом встановлено, що за виявлене правопорушення, на ТОВ «Санаторій «Курорт «Орлівщина» вже накладено штраф постановою від 23.04.2019 року № ДН1601/964/АВ/ІП-ФС/380 у розмірі 4 173,00 грн.

Крім того, в постанові зазначено, що на підприємстві укладаються договори підряду, відповідають умовам Цивільного кодексу України та не містять ознак трудових відносин.

Між тим, вказані в постанові порушення не були відображені у акті інспекційного відвідування від 04.04.2019 року № ДН1601/964/АВ.

Відповідно до п. 2 абз. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2013 року № 509, штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржувану постанову, відповідачем було порушено порядок її прийняття.

Щодо суті порушень, зазначених в оскаржуваній постанові, а саме щодо укладання товариством договорів підряду, що відповідають умовам Цивільного кодексу України та не містять ознак трудових відносин, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 24 цього Кодексу, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Зі змісту наведеної статті вбачається, що трудовий договір характеризується, зокрема, тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. У трудових договорах також визначається обов`язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов`язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, у випадку, коли фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору, а відносини між товариством та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, то вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.

Так, відповідно до ст.. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на викладене, договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.

Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Отже, основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.12.2018 року у справі №200/9385/16 та від 28.02.2019 року у справі №824/766/16-а.

Отже, визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є встановлення наявності чи відсутності трудових відносин між позивачем та громадянами України.

Зі змісту наявних в матеріалах справи однотипних договорів, укладених товариством з фізичними особами вбачається, що останні зобов`язуються надати замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах передбачених даними договорами, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи) (п. 1.1 договору). Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у тому числі використовує власні засоби та матеріали (п. 1.2 договору). Факт надання відповідних послуг (робіт) з боку виконавця буде засвідчуватися актами прийому наданих послуг (виконаної роботи) 9п. 1.4. договору). Акт прийому надання послуг (виконаної роботи) підписується сторонами після надання послуги (виконання робіт) та є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.5 договору). Кожен договір містить строк дії, ціну та порядок оплати послуг.

Згідно ст.837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

З наведеної норми вбачається, що предметом договору підряду є будь-яка робота, в процесі виконання якої створюється результат, за завданням замовника. При цьому єдність роботи та її результат є основною рисою предмета договору підряду, яка дозволяє відмежувати цей договір від інших типів цивільно-правових договорів.

Системний аналіз наведених норм та умови договорів дозволяє дійти висновку про те, що фізичними особами виконувалася індивідуально визначена робота, на власний ризик, переважно своїми засобами і інструментами, та за завданням замовника, що відповідає істотним умовам цивільно-правовому договору (договору підряду).

Допитаний у судовому засіданні, як свідок, ОСОБА_3 , зазначив, що неодноразово укладав з ТОВ «Санаторій «Курорт «Орлівщина» цивільно-правові договори на виконання певних послуг, а саме послуг з проведення концертів, на яких грає на різних музичних інструментах та співає пісні. Робота організовується таким чином, що до нього телефонує завідувач з організаційної роботи товариства та домовляється на визначений день щодо проведення концерту. Періодичність таких викликів може бути раз на тиждень, а то і раз в два тижні. Рожен раз після проведення концерту отримує розрахунок за свою працю. При цьому, зазначив, що офіційно працює у Миколаївському будинку культури, про що зроблено запис у його трудовій книжці.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, а також покази свідка, суд дійшов висновку, що цивільно-правові договори підряду, які укладені між ТОВ «Санаторій «Курорт «Орлівщина» та фізичними особами не мають ознак трудових відносин.

За таких обставин, позивачем ТОВ «Санаторій «Курорт «Орлівщина» не було вчинено допущення до роботи працівників без укладення трудового договору та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим відсутнє порушення ТОВ «Санаторій «Курорт «Орлівщина» вимог ст.24 КЗпП Україн.

Враховуючи викладене, а також те, що актом інспекційного відвідування від 04.04.2019 року № ДН1601/964/АВ не зафіксовані порушення, за які Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено оскаржувану постанову, суд дійшов висновку, що відповідачем під час розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови від 23.04.2019 року №ДН1601/964/АВ/ТД-ФС/379 про накладення на ТОВ «Санаторій «Курорт Орлівщина» штрафу у розмірі 500 760,00 грн., у зв`язку з чим остання є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача щодо протиправності постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, а тому дані позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 7 511,40 грн., понесені позивачем згідно платіжного доручення №32856 від 08.05.2019 року (а.с. 3).

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що при прийнятті оспорюваної постанови відповідач діяв всупереч чинному законодавству України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт Орлівщина» (51215, Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Орлівщина, вул. Лісна, 32, ) до Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області (49107, м. Дніпро, вул. Казакова, буд.3, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №ДН1601/964/АВ/ТД-ФС/379 від 23.04.2019 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт Орлівщина» у розмірі 500760,00 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Курорт Орлівщина» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 7511,40 грн. (сім тисяч п`ятсот одинадцять гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 11 жовтня 2019 року.

Суддя Н.Є. Сліпець