Справа № 580/2024/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2024/19 Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова
Суддя-доповідач: Л.В. Губська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Суркової Д.О.,

представника позивача Фещенка М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області про визнання протиправною та скасування вимоги та рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1705-50 від 07.11.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій № від 14.05.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період, за який за ним обліковується заборгованість зі сплати ЄСВ, він перебував за кордоном та не здійснював підприємницьку діяльність. Позивач наголошує на порушенні відповідачем строку обчислення недоїмки зі сплати ЄСВ та недотримання строків прийняття відповідних рішень, що мало наслідком покладення на позивача надмірного тягаря зі сплати ЄСВ та додаткових санкцій у вигляді штрафу та пені.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач, який зареєстрований як фізична особа - підприємець та має недоїмку із сплати ЄСВ, відповідач, виставляючи спірну вимогу діяв правомірно.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 29.09.2015 в справі № 823/4737/15, якою припинено його підприємницьку діяльність, вказує на безпідставність оскаржуваних вимоги та рішення, оскільки останні прийняті у відношенні особи, яка припинила підприємницьку діяльність та втратила статус платника ЄСВ.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 20.03.2007 зареєстрований як фізична особа підприємець з 20.03.2007 та з 26.03.2007 перебуває на обліку як платник єдиного внеску (а.с. 66-67).

Відповідно до інтегрованої картки платника податків, за позивачем рахується недоїмка зі сплати єдиного внеску. За даними інформаційної системи контролюючого органу, сума заборгованості станом на 31.10.2018 становила 15 819, 54 грн. На підставі цих даних, відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 № Ф-1705-50 (а.с. 12) та скеровано позивачеві, яку він отримав 07.12.2018 (а.с. 62).

В подальшому, 14.05.2019 відповідачем прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ у сумі 9 132,51 грн, у тому числі штраф за період з 10.02.2018 до 10.04.2019 у сумі 3 655,36 грн та пеня у сумі 5477,15 грн (а.с. 13), яке позивач отримав 03.06.2019 (а.с. 64).

Позивач, вважаючи винесені вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду, що діяв правомірно, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності та наявність недоїмки зі слати єдиного внеску.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись повною мірою з огляду на наступне.

Так, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст. 5 вказаного Закону облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом. Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників. Взяття на облік осіб, зазначених: в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей; в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - здійснюється не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від них відповідної заяви; в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону- здійснюється на підставі подання копії свідоцтва про державну реєстрацію угоди про розподіл продукції не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від них відповідної заяви.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Як свідчать матеріали справи, під час винесення спірної вимоги позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Разом з тим, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 29.09.2015 в справі № 823/4737/15 за позовом державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (а.с. 120-121).

Вказане судове рішення набрало законної сили та його копія була скерована державному реєстратору реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції Черкаської області для виконання обов`язків, визначених ст. 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», при цьому, доказів виконання вказаного судового рішення матеріали справи не містять.

Згідно облікової картки ФОП ОСОБА_1 підприємницької діяльності він не здійснював, а відповідачем облікована лише заборгованість з ЄСВ за період, починаючи з 09.02.2018р. (а.с. 32).

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі:

прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності;

смерті фізичної особи - підприємця;

постановлення судового рішення про оголошення фізичної особи померлою або визнання безвісно відсутньою;

постановлення судового рішення про визнання фізичної особи, яка є підприємцем, недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності;

постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Порядок позбавлення такого статусу визначений ст. 49 цього Закону, відповідно до якої суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця.

Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій.

Державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем заповнити реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з постановленням судового рішення, внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем у зв`язку з постановленням судового рішення та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису.

Таким чином, законом установлений чіткий механізм дій державних органів та суду у випадку набрання законної сили рішенням суду щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, при цьому метою таких дій є внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою.

Обставини справи свідчать про те, що постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 29.09.2015 в справі № 823/4737/15 держаним реєстратором не виконана.

Разом з тим, відповідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Із урахуванням наведеного слідує, що за ініціативою податкового органу в судовому порядку було припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 , при цьому підставою для такого рішення слугувало неподання протягом року органам доходів і зборів податкових декларацій та документів фінансової звітності (ч.2 ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»).

Незважаючи на наявність такого судового рішення, державним реєстратором не було внесено до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем у зв`язку з постановленням судового рішення.

Також, ініціатор припинення підприємницької діяльності - податковий орган - не вжив протягом тривалого періоду будь-яких дій щодо належної реалізації своїх повноважень.

В той же час, належне виконання судового рішення не призвело б до розглядуваної ситуації, а позивач був би позбавлений статусу суб`єкта господарювання, а відтак - й платника ЄСВ.

Подальше невиконання судового рішення призвело до нарахування відповідачем суми боргу з ЄСВ та штрафних санкцій і пені позивачу, при цьому в такій ситуації значення вищевказаного рішення суду повністю нівелюється зі сторони відповідних органів, що є неприпустимим.

Судом апеляційної інстанції також враховується, що наведене судове рішення не було предметом дослідженні під час розгляду справи в суді першої інстанції у цій справі.

Разом з тим, частиною 4 статті 308 КАС України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянт вказує, що він не був обізнаний про існування оскаржуваного ним рішення, а сама постанова була ухвалена без його участі. Процедура припинення підприємницької діяльності не передбачає жодних дій такої особи, що свідчить про відсутність вини особи у невиключенні відомостей щодо нього з державного реєстру та обрахування податкової заборгованості.

Окрім цього, розглядувана ситуації не врегульована нормами чинного законодавства, через що колегія суддів керується приписами п. 4.1.4 пп. 4.1 ст. 4 ПК України, згідно яких податкове законодавство України ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Оскільки Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано відносини щодо адміністрування ЄСВ за розглядуваних обставин, а із системного аналізу його норм слідує, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні вказаного Закону позивач за наведених обставин не може вважатися платником єдиного внеску як фізична особа - підприємець, що виключає його обов`язок по сплаті єдиного внеску.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого та послідовного висновку про те, що винесена відповідачем вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску не відповідають критерію «пропорційності», адже у такий спосіб не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та інтересами особи - позивача, а тому відповідач виставляючи таку вимогу та приймаючи рішення діяв протиправно.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області на його користь судові витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 3 000, 00 грн. З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом в постанові від 24 січня 2019 року в справі № 716/155/17.

Позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було надано:

- договір про надання правової допомоги № 5/3 від 24 червня 2019 року, укладеного з адвокатом Фещенко Миколою Леонідовичем (а.с. 37-41);

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 240 від 13.06.2006 (а.с. 43);

- ордер серії ЧК № 018961 від 12.09.2019 (а.с. 127);

- додаткова угода від 01 серпня 2019 року до договору про надання правової допомоги № 5/3 від 24 червня 2019 року;

- меморіальний ордер № 902108SB від 30 вересня 2019 року;

- квитанція № 4 ;

- довідка про відкриття рахунку № 190829SU17234507 від 29 серпня 2019 року.

Як свідчать матеріали справи, понесення позивачем витрат підтверджується належними та допустимими доказами, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, доказами, крім того такий розмір є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом діями, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом та його помічником послуг, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд звертає увагу на те, що наведені вище положення процесуального законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем відповідне клопотання не заявлялось.

Разом з тим, відповідно до умов додаткової угоди від 01 серпня 2019 року до договору про надання правової допомоги № 5/3 від 24 червня 2019 року, погодинна ставка адвоката становить 1 000, 00 грн. Угода, при цьому, містить інформацію про час, витрачений на вчинення необхідних дій, конкретизовано обсяг наданих послуг (консультація, збирання доказів, адвокатські запити, підготовка та аналіз законодавства з перспективи подання апеляційної скарги; написання та оформлення апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду, подання до суду; підготовка та аналіз законодавства з написання та оформлення заперечення на відзив відповідача, подання до суду), вартість кожної з них окремо.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

З огляду на неподання Головним управлінням Державної фіскальної служби в Черкаській області відзиву на апеляційну скаргу, обсяг робіт, визначених у підпункті 3 пункту 1 додаткової угоди від 01 серпня 2019 року, фактично не було виконано, що виключає можливість стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в цій частині. В той же час, в решті розрахунок цілком обґрунтований, та вимога апелянта про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката підлягає задоволенню в розмірі 2 000, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області про визнання протиправною та скасування вимоги та рішення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2018 року № Ф-1705-50 Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Черкаській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 14 травня 2019 року № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДФС в Черкаській області (18002, Черкаська обл., місто Черкаси, ВУЛИЦЯ ХРЕЩАТИК, будинок 235; ідентифікаційний код 39392109) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000, 00 грн (дві тисячі гривень 00 коп).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 09 жовтня 2019 року.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк