Справа № 464/3445/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9532/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А., Коваля Р.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу судді Сихівського районного суду міста Львова (головуючий суддя Тімченко О.В.) про повернення позовної заяви, постановлену в м.Львові 29 липня 2019 року у справі №464/3445/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові, просили поновити строк на звернення до суду із адміністративним позовом, визнати протиправними та скасувати постанови по справі про адміністративне правопорушення від 05.06.2019 №0006-вих-1942/42, №0006-вих-1943/43, №0006-вих-1944/44.

Ухвалою судді Сихівського районного суду міста Львова від 29 липня 2019 року позовну заяву повернено позивачам.

Повертаючи позовну заяву, суддя суду першої інстанції виходив з того, що відповідно до реєстру поштових відправлень УКРПОШТА 13 червня 2019 року поштові відправлення, якими направлено копії оскаржуваних постанов, доставлені до точки видачі/доставки о 06:38:37, того ж числа адресатам-позивачам залишено повідомлення про одержання рекомендованих відправлень, що підтверджено відмітками на звороті конвертів та о 19.40 год. того ж дня відправлення не вручені під час доставки з інших причин. Крім того, суд першої інстанції вказав, що на звороті тих же конвертів стоїть відмітка працівника УКРПОШТИ про повернення поштових відправлень 18 червня (18.06). Інші докази чи переконливі пояснення щодо існування причин, що об`єктивно перешкоджали позивачам своєчасно реалізувати право звернення до адміністративного суду із цим позовом, на переконання судді суду першої інстанції відсутні.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_4 , представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу судді Сихівського районного суду міста Львова від 29 липня 2019 року, поновити строк звернення до суду із позовною заявою та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що дата отримання позивачами листів відповідача на відділенні Укрпошти має бути підтверджена належними та допустимими доказами, яким є лист ПАТ «Укрпошта» долучений до матеріалів справи, який підтверджує вказану інформацію. Вказує, що позивачі використали усі надані законом можливості довести фактичну дату отримання оскаржуваних постанов і довели цю дату.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано на ухвалу судді суду першої інстанції про повернення позовної заяви, в силу приписів частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.06.2019 начальником Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові винесено постанови по справі про адміністративне правопорушення №0006-вих-1942/42, №0006-вих-1943/43, №0006-вих-1944/44 згідно з якими ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 188-42 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн.

Вважаючи вказані постанови протиправними, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись із позовом до суду.

Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 10.07.2019 позовну заяву залишено без руху, оскільки причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, наведені представником позивача у позові, не є поважними, а тому відсутні підстави для поновлення такого строку з зазначених позивачами причин. Крім того, суддя суду першої інстанції також встановив, що позовна заява не містить номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти сторін; поштового індексу місцезнаходження юридичної особи, зазначений у прохальній частині зміст позовних вимог не містить виклад обставин, якими представник позивача обґрунтовує такі, та суперечить частині 3 статті 286 КАС України.

На усунення недоліків позивачем подано належним чином оформлену позовну заяву та заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою судді Сихівського районного суду міста Львова від 29 липня 2019 року позовну заяву повернуто позивачам. Вказано, що з урахуванням наявних розбіжностей та виправлень позивачами не доведено отримання оскаржуваних постанов 24 червня 2019 року, підстави про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду є неповажними.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення високої вірогідності того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Частиною 2 статті 286 КАС України встановлено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Відповідно до статті 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

При цьому, законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.

В свою чергу, системний аналіз статті 123 КАС України дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що законодавець визначає наступну послідовність дій суду у випадку пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду і не подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду або, якщо підстави, вказані у заяві, визнані судом неповажними: залишення позову без руху, а в подальшому або відкриття провадження у справі, або повернення позовної заяви з підстав не подачі заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду або визнання неповажними підстав, вказаних у заяві, поданій на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Така послідовність дій суду відповідає принципу забезпечення права особи на доступ до суду та судовий захист.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ухвали судді Сихівського районного суду м.Львова від 10.07.2019 про залишення позовної заяви без руху представником позивачів подана заява про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначено, що оскаржувані постанови не вручені позивачам, а надіслані поштою та отримані позивачами 24.06.2019, після чого у 7 денний строк після отримання такі вивчено та оскаржено до суду.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що, дійсно, оскаржувані постанови по справі про адміністративні правопорушення від 05.06.2019 скеровані Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові на адреси позивачів супровідними листами від 10.06.2019.

До матеріалів справи позивачами долучені копії конвертів, якими, як вказано позивачами, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові скеровано оскаржувані постанови та які містять наступні штрихові ідентифікатори : НОМЕР_1 адресат ОСОБА_2 , 855 ОСОБА_3 , 871 ОСОБА_1 (а.с.27-29).

Згідно з даними офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» «Відстеження поштових відправлень» поштове відправлення з штриховим ідентифікатором 847 відправлено 10.06.2019, вручено 15.07.2019, поштове відправлення 855 відправлено 10.06.2019, вручено 28.08.2019, поштове відправлення 871 відправлено 10.06.2019, вручено 15.07.2019.

Відповідно до положень статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

В оскаржуваній ухвалі про повернення позовної заяви зазначено, що 13 червня 2019 року зазначені відправлення доставлені до точки видачі/доставки о 06:38:37. Того ж числа адресатам-позивачам залишено повідомлення про одержання рекомендованих відправлень, про що свідчать відмітки на звороті конвертів та о 19.40 год. того ж дня відповідно до реєстру поштових відправлень «УКРПОШТА» відправлення не вручені під час доставки з інших причин. Крім того, на звороті тих же конвертів стоїть відмітка працівника УКРПОШТИ про повернення поштових відправлень 18 червня (18.06).

Тому, на переконання судді суду першої інстанції, не відповідають дійсності покликання представника позивачів на отримання останніми оскаржуваних постанов у конвертах лише 24 червня 2019 року, та припущення, що 18.06.19 це дата отримання конвертів поштовим відділенням.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що суддею суду першої інстанції не враховано, що за умови отримання оскаржуваних постанов позивачами 18.06.2019, останнім днем подачі позовної заяви є 28.06.2019, який є святковим днем (День Конституції), 29.06.2019 та 30.06.2019 вихідні дні, 01.07.2019 - перший робочий день.

В свою чергу, позовна заява зареєстрована судом першої інстанції 01.07.2019, згідно з даними офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» «Відстеження поштових відправлень» конверт з штриховим ідентифікатором 510, яким скерована позовна заява у суд першої інстанції, здано на пошту 27.06.2019.

При цьому, до заяви долучено лист ПАТ «Укрпошта» від 19.07.2019 №12.2.1-04-794 згідно з яким поштові відправлення 847, 855, 871 вручено адресатам, якими є позивачі у справі, 24.06.2019.

Аналізуючи обставини справи в контексті поданого позову та апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суддя суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не надав належну оцінку зазначеним обставинам, такі не проаналізовано (не перевірено) як підстави для висновку щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Водночас, суд не повинен тлумачити положення статті 122 КАС України у такий спосіб, щоб створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі. Адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Водночас, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Так, Європейський суд з прав людини у пункті 27 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (Заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), від 28 травня 1985 року, пункт 57, Серія A, №93).

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» (Заява № 377/02) у пункті 52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (Рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Водночас, суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, в силу приписів статті 315 КАС України, не наділений повноваженнями за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення поновлювати строк на звернення до суду, а тому апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційний інстанції приходить до переконання, що суддя суду першої інстанції, оцінюючи обставини, за яких позивачам стало відомо про порушення своїх прав, не надав таким належну оцінку, не врахував всіх наведених позивачами доводів поважності пропуску строку звернення із позовом до суду, а тому прийшов до передчасного висновку щодо повернення позовної заяви, що має наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 241, 243, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу судді Сихівського районного суду міста Львова від 29 липня 2019 року про повернення позовної заяви у справі №464/3445/19 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В задоволенні решти вимог апеляційної скарги відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Р. Й. Коваль