Справа № 826/24620/15
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Федотова І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.12.2018 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Орімі Трейд ЛТД» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Орімі Трейд ЛТД» звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 9 від 13.08.2015, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем податок на додану вартість на 178980 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.12.2018 адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 13.08.2015 № 9.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне дослідження обставин, що мають значення для розгляду справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період з 20.07.2015 по 24.07.2015, державним ревізором-інспектором ДПІ у Печерському районі проведено невиїзну позапланову перевірку ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 до 31.01.2015 щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за січень 2015 року.

За результатами перевірки складено акт № 245/26-55-22-09 від 31.07.2015.

В ході перевірки виявлено та зафіксовано в акті перевірки порушення ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 ПК України, пунктів 2.4, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в результаті чого встановлено заниження суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету за січень 2015 року на загальну суму 119320 грн., в тому числі по взаєморозрахунках з ТОВ «Профі Лаб» на суму 63800 грн., по взаєморозрахунках ТОВ «І ЕС ТІ МЕДІА» на суму 55520 грн.

Надалі, товариство подало заперечення на акт № 245/26-55-22-09 від 31.07.2015, які не були розглянуті на підставі пункту 86.7 статті 86 ПК України.

На підставі висновків акта перевірки № 245/26-55-22-09 від 31.07.2015, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 9 від 13.08.2015, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача за платежем податок на додану вартість на 188950 грн., в тому числі за основним платежем на 119320 грн., за штрафними санкціями на 59660 грн.

Проте, товариство оскаржило податкове повідомлення-рішення № 9 від 13.08.2015 в адміністративному порядку, шляхом подання скарги до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № 16204/10/ від 26.10.2015, скаргу товариства залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № 9 від 13.08.2015 - без змін.

Не погоджуючись з вказаними податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, товариство звернулось до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:

- досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами;

- придбані у контрагентів послуги було використано позивачем у межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку та просування товарів на ринку;

- відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо спірних контрагентів, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді по відношенню саме до позивача;

- непідтвердження реальності операцій базуються лише на інформації, отриманій з інформаційних (аналітичних) баз даних податкового органу, однак правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з приписами п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Положеннями п. 198.3 ст. 198 ПК України, визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У свою чергу, підпунктом 44.1 статті 44 ПК України, встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що в період, який охопила перевірка, позивач здійснював господарську діяльність з реалізації чаю та кави під власними торговими марками, такими як: «ТЕСС», «Грінфілд», «Жокей» та мав господарські правовідносини, зокрема, з ТОВ «Профі Лаб» та ТОВ «І ЕС ТІ МЕДІА».

02.01.2015 між ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» та ТОВ «Профі Лаб» укладено договір № 0201/2015, додаткову угоду № 1 та доповнення до додаткової угоди № 1, предметом яких є надання послуг, пов`язаних із інформуванням покупців про продукцію власних торгових марок ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» («ТЕСС», «Грінфілд», «Жокей»).

Згідно акту № ОУ-0000010 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на виконання вказаного договору № 0201/2015, ТОВ «Профі Лаб» в січні 2015 року надано маркетингові послуги на загальну суму 382801,46 грн. (в тому числі ПДВ в сумі 63800 грн.).

Фактичне надання вказаних послуг підтверджується звітом ТОВ «Профі Лаб» про надані послуги із проведення акції для торгової марки «ТЕСС», «Грінфілд», «Жокей» в період з 02.01.2015 по 31.01.2015. В даному звіті зазначено вид наданих послуг, їх вартість, місця та час надання із відповідними фотопідтвердженнями. (а.с. 92-107)

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний звіт розкриває зміст здійснених послуг за договором, в ньому наявні адреси та назви магазинів, в яких проводились маркетингові акції, графік проведення та кількість залучених осіб до її проведення. Крім того, долучені до звіту фото, підтверджують проведення зазначених акцій в магазинах із залученням необхідного обладнання (рекламні щити-стійки, спецформа рекламна тощо).

В січні 2015 року ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» перераховано ТОВ «Профі Лаб» кошти в сумі 189980 грн., як оплату за послуги по договору.

За результатом вказаних господарських операцій ТОВ «Профі Лаб» виписані податкові накладні № 8 від 21.01.2015 на загальну суму 189980 грн. (31663,33 грн. ПДВ) та № 12 від 31.01.2015 на загальну суму 192821,46 грн. (35136,91 грн. ПДВ).

Позивач врахував суми ПДВ, зазначені в даних податкових накладних під час складання податкової звітності та сформував за результатом операцій з придбання послуг у ТОВ «Профі Лаб» податковий кредит в сумі 63800 грн.

Також, 02.01.2015 між ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» та ТОВ «І ЕС ТІ МЕДІА» укладено договір № 0201/2015, додаткову угоду № 1 та доповнення до додаткової угоди № 1, предметом яких є надання послуг, пов`язаних із інформуванням про продукцію власних торгових марок ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» («ТЕСС», «Грінфілд», «Жокей»).

Так, згідно акту № ОУ-0000002 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на виконання вказаного договору № 0201/2015, ТОВ «І ЕС ТІ МЕДІА» в січні 2015 року надано маркетингові послуги на загальну суму 333120 грн. (в тому числі ПДВ в сумі 55520 грн.).

Фактичне надання вказаних послуг підтверджується звітом ТОВ «І ЕС ТІ МЕДІА» про надані послуги із проведення акції для торгової марки «ТЕСС», «Грінфілд», «Жокей» в період з 02.01.2015 по 31.01.2015. В даному звіті зазначено вид наданих послуг, їх вартість, місця та час надання із відповідними фотопідтвердженнями.(а.с. 124-140)

Слід зазначити, що вказаний звіт розкриває зміст здійснених послуг за договором, в ньому наявні адреси та назви магазинів, в яких проводились маркетингові акції, графік проведення та кількість залучених осіб до її проведення. Крім того, долучені до звіту фото, підтверджують проведення зазначених акцій в магазинах із залученням необхідного обладнання (рекламні щити-стійки, спецформа рекламна тощо).

В січні 2015 року ТОВ «Орімі Трейд ЛТД» перераховано ТОВ «І ЕС ТІ МЕДІА» кошти в сумі 166560 грн., як оплату за послуги по договору.

За результатом вказаних господарських операцій, ТОВ «І ЕС ТІ МЕДІА» виписані податкові накладні № 2 від 21.01.2015 на загальну суму 138800 грн. (27760 грн. ПДВ) та № 3 від 31.01.2015 на загальну суму 138800 грн. (27760 грн. ПДВ)

Позивач врахував суми ПДВ, зазначені в даних податкових накладних під час складання податкової звітності та сформував за результатом операцій з придбання послуг у ТОВ «І ЕС ТІ МЕДІА» податковий кредит в сумі 55520 грн.

В акті перевірки відповідач вказує на відображення вказаних господарських операцій з ТОВ "Профі Лаб" та ТОВ "І ЕС ТІ МЕДІА" в бухгалтерському обліку позивача та їх документування без фактичного здійснення таких операцій, з огляду на недостатність чисельності працюючих на ТОВ "Профі Лаб" та ТОВ "І ЕС ТІ МЕДІА" для надання вказаних послуг позивачу. Також місцезнаходження ТОВ "Профі Лаб" не встановлено та присвоєно стан - 9 "Направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням".

Крім того, відповідач дослідив інформацію, яка міститься в базах даних ДФС України (підсистеми "Дані митниці", АІС "Податковий блок", дані Єдиного реєстру податкових накладних) та встановив, що ТОВ "Стиль Медіа" в січні 2015 року задокументовано надання ТОВ "Профі Лаб" та ТОВ "І ЕС ТІ МЕДІА" послуг, направлених на інформування про товари ТМ "ТЕСС", "Грінфілд", "Жокей" у січні 2015 року.

Згідно податкової інформації № 220/26-55-22-01 від 20.03.2015 щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ "Стиль Медіа" з питань підтвердження фінансово-господарських відносин за липень 2014 року - січень 2015 року, відповідач дійшов висновку про невідповідність номенклатури придбаних та реалізованих товарів та послуг ТОВ "Стиль Медіа", виписування ТОВ "Стиль Медіа" у липні 2014 року - січні 2015 року по великих за обсягами контрагентам податкових накладних, у яких ПДВ не перевищує 10000 грн., з метою приховання їх змісту.

Відповідач також посилається на акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Креалтрейд" (єдиного контрагента ТОВ "Стиль Медіа") щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період з 01.07.2014 по 31.08.2014. У даному акті вказано, що аналізом звітності ТОВ "Стиль Медіа" з ПДВ за період з 01.07.2014 по 31.01.2015 та наявної податкової інформації, встановлено невідповідність показників податкової звітності, що свідчить про можливі порушення податкового законодавства та залучення суб`єкта до схеми формування штучного податкового кредиту. Тобто, на переконання відповідача, ТОВ "Стиль Медіа" залучене по ланцюгу до надання позивачеві послуг з інформування про товари ТМ "ТЕСС", "Грінфілд", "Жокей" у січні 2015 року, однак ТОВ "Стиль Медіа" взагалі не мало змоги та можливості надавати такі послуги. На думку відповідача, дана обставина свідчить про безтоварність вказаних господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ "Профі Лаб" та ТОВ "І ЕС ТІ МЕДІА" та неправомірність формування позивачем податкового кредиту за наслідками таких операцій.

Колегія суддів вважає цілком обгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що реальність відповідних господарських операцій підтверджується договорами, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), звітами про фактично надані послуги, податковими накладними, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Вказані документи відповідають вимогам, які ставляться до первинними документів. Всі здійснені господарські операції прямо відносяться до діяльності позивача з реалізації чаю та кави, з підтриманням та просуванням даного товару на ринку.

Щодо посилань апелянта на те, що в контрагентів позивача були відсутні необхідні трудові ресурси, кількість яких відображена в звітах, колегія суддів зазначає, що в договорах про надання послуг ТОВ "Профі Лаб" та ТОВ "І ЕС ТІ МЕДІА" передбачено право виконавців залучати третіх осіб для належного надання послуг, а неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Стиль Медіа" не може свідчити про фіктивність господарських операцій ТОВ "Орімі Трейд ЛТД" з ТОВ "Профі Лаб" та ТОВ "І ЕС ТІ МЕДІА". Тобто, податковий орган проводить аналіз податкового стану та добросовісності контрагента-контрагента, який, в свою чергу, не мав господарських відносин саме з позивачем та відповідних зобов`язань за договором.

Колегія суддів за наслідком розгляду апеляційної скарги податкового органу, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявні в матеріалах справи первинні документи (договори, акти виконаних робіт, тощо) розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача та отримання платником податків реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами, а придбані послуги використано товариством у межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку за укладеними договорами, які співпадають за змістом та характеристиками.

Колегією суддів під час розгляду апеляційної скарги досліджено, що акти виконаних робіт та інші первинні документи, які мають всі необідні обов`язкові реквізити, визначені податковим законодавством.

Колегія суддів вважає, що при обґрунтуванні прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, контролюючим органом не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій, останні ґрунтуються на даних податкової інформації щодо контрагентів позивача, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні вимог процесуального законодавства. Дана податкова інформація з бази «АІС Податковий Блок» вказує тільки на можливе ухилення від сплати податків контрагентами позивача.

Колегія суддів додатково відмічає, що відносини між учасниками ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. У разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

Варто врахувати також те, що під час проведення господарських операцій, платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Без наявності доказів щодо непричетності засновників до здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства та дослідження їх судом, на думку колегії суддів не може бути достатнім лише посилання на наявність розслідування та/або відкритого кримінального провадження, оскільки вказане не містить у собі встановлених обставин, які б доводили невиконання контрагентами своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Обставини фіктивності (наявності інформації внесеної в інформаційні бази) та інших недоліків правого статусу контрагентів платника податків, так само щодо невиконання ними своїх податкових обов`язків підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, що свідчать про нереальність господарської операції або відсутність її економічного змісту.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що викладений в акті перевірки відповідача висновок про відсутність фактичного здійснення господарських операцій з вказаними в ньому контрагентами, що покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, ґрунтується виключно на припущеннях податкового органу та він достатньо не опрацьований з відповідним документальним підтвердженням для спростування в судовому порядку наданих позивачем до суду першої інстанції первинних документів по взаємовідносинах з контрагентами.

Посилання податкового органу на наявну (відображену) в акті інформацію, що була зібрана під час проведення перевірки без надання відповідного документального підтвердження та належного спростування доводів платника податків та первинної документації, що виникла за результатами взаємовідносин, не можуть бути підставою для поставлення під сумнів проведених господарських операцій між платниками податків. Доводи податкового органу про можливе отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника на формування податкової звітності.

Тобто, зазначення контролюючим органом про відсутність у контрагентів позивача матеріально-технічної бази (виробничих/складських приміщень) та трудових ресурсів лише на підставі даних інформаційно-аналітичних баз даних без надання відповідних документальних підтверджень та проведення перевірок таких платників податків, за результатами яких підтверджується зазначена інформація не може прийматись колегією суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Варто зазначити, що особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить саме від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірних рішень.

Необхідно врахувати правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягає застосуванню судами.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.12.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

І.В. Федотов