Справа № 304/877/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 304/877/17

адміністративне провадження № К/9901/4377/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стародуба О.П.,

суддів - Єзерова А.А., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2017р. (судді - Курилець А.Р., Кушнерик М.П., Мікула О.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Перечинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні йому періоду роботи з 01.01.1994р. по 26.07.2001р. до загального стажу;

зобов`язати відповідача зарахувати йому період роботи у Малому державному підприємстві « Тур`я » з 01.01.1994р. по 26.07.2001р. до страхового стажу при призначенні пенсії;

зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії з врахуванням стажу з 01.01.1994р. по 26.07.2001р. з дня її призначення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при призначенні пенсії за віком йому не враховано період роботи на МДП « Тур`я » з 01.01.1994р. по 26.07.2001р. на посаді технолога. Підставою для відмови стала несплата підприємством страхових внесків за вказаний період та не подання відомостей про застраховану особу. Вважає відмову відповідача щодо зарахування до його стажу роботи спірний період незаконною та такою, що порушує його гарантоване Конституцією України право на пенсійне забезпечення. При цьому посилається на те, що належним та достатнім доказом підтвердження його трудової діяльності є трудова книжка, в якій містяться записи про прийняття його на роботу до МДП « Тур`я » 01.04.1992р., а також записи про звільнення з підприємства за власним бажанням 26.07.2001р.

Крім того, наголошує на тому, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника, а тому особа - пенсіонер не повинна нести відповідальність за порушення законодавства з боку страхувальника.

Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 19.10.2017р. позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Перечинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо відмови у зарахуванні позивачу періоду роботи у Малому державному підприємстві « Тур`я » з 01.01.1994р. по 26.07.2001р. до загального стажу роботи.

Зобов`язано Перечинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати позивачу період роботи у Малому державному підприємстві « Тур`я » з 01.01.1994р. по 26.07.2001р. до страхового стажу при призначенні пенсії та провести перерахунок пенсії з врахуванням стажу з 01.01.1994р. по 26.07.2001р. з дня її призначення.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2017р. скасовано постанову суду першої інстанції, в задоволенні позову відмовлено.

З ухваленим у справі рішенням суду апеляційної інстанції не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що постанова суду апеляційної інстанції винесена з грубим порушенням норм матеріального права, висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду України від 17.03.2015р., не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки предмет, підстава та зміст заявлених позовних вимог є різними за своєю суттю, і регулюються різними нормами матеріального права.

Крім того, посилається на те, що «загальний трудовий стаж» є ширшим за поняття «страховий стаж», а до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поняття «страховий стаж» не існувало, а відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» були «види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію».

Також посилається на те, що в основу відмови у зарахуванні стажу його роботи покладено несплату підприємством страхових внесків до Пенсійного фонду України, а тому відсутність інформації про нарахування заробітної плати йому не було підставою для відмови у зарахуванні стажу роботи, у зв`язку з чим відповідач не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

При цьому посилається на те, що зауважень щодо заповнення його трудової книжки ні у сторін, ні у суду не виникало, всі записи у ній внесені належним чином, а тому трудова книжка є належним та допустимим доказом, який підтверджує його стаж роботи.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просив залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Посилається на те, що розмір пенсії особи залежить від заробітної плати та коефіцієнту страхового стажу, проте за спірний період позивачем не надано жодних доказів про підтвердження нарахування заробітної плати з підприємства «Тур`я», первинні документи також відсутні, а тому є неможливим встановити факт нарахування позивачу заробітної плати, а отже й відрахування страхових внесків з неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, в ході розгляду справи по суті судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягнувши пенсійного віку, 31.03.2017р. звернувся до Перечинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою про призначення йому пенсії за віком.

З 01.04.2017р. позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (а.с. 27)

Листом Перечинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області від 23.05.2017р. №11/Г-99-01/05, №12/Г-99-01/05 позивача повідомлено про те, що при призначенні пенсії за віком йому не враховано період стажу його роботи на МДП «Тур`я» з 01.01.1994р. по 26.07.2001р. через несплату підприємством страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також не подало відомості про застраховану особу з 01.07.2000р. по 26.07.2001р. (а.с. 23)

При цьому позивача повідомлено про те, що трудовий стаж його складає 27 років 6 місяців 12 днів, пенсію обчислено із заробітної плати, визначеної за 60 календарних місяців роботи за періоди з 01.01.1987р. по 31.12.1991р. та з 01.07.2000р. по 31.12.2016р. (а.с. 27 зворотній бік)

Також повідомлено про те, що 19.05.2017р. відповідачем направлено лист до МДП «Тур`я» про видачу довідки про нараховану заробітну плату та стаж роботи за період з 01.04.19992р. по 26.07.2001р.

22.06.2017р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Закарпатській області зі скаргою на протиправні дії Перечинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо неврахування до страхового стажу періоду його роботи на МДП «Тур`я» з 01.01.1994р. по 26.07.2001р. (а.с. 13)

При цьому у скарзі просив Головне управління здійснити перерахунок його пенсії з врахуванням спірного періоду роботи на МДП «Тур`я» з часу звернення із заявою про призначення пенсії 31.03.2017р. по сьогоднішній день, а у разі відмови вказати норми закону, які зобов`язують орган пенсійного фонду враховувати при призначенні пенсії відомості про застраховану особу та сплачені страхові внески.

Із заявою з аналогічним змістом 22.06.2017р. позивач звернувся і до відповідача. (а.с. 15)

Листом Державного архіву Закарпатської області від 08.06.2017р. №Г-169/01-22 повідомлено позивача про те, що документи МДП «Тур`я» на зберігання до державного архіву Закарпатської області не надходили. (а.с. 25)

Листом Архівного сектору Перечинської районної державної адміністрації від 27.06.2017р. №41/01-09 позивача повідомлено про те, що документи МДП «Тур`я» на зберігання до архівного сектору не прийнято. (а.с. 24)

Листом Перечинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області від 07.07.2017р. №14/Г-99-01/05, №15/Г-99-01/05 позивача повідомлено про відсутність даних про нарахування йому заробітної плати на МДП «Тур`я» з 01.01.1994р., а також про сплату з цього часу страхових внесків до Пенсійного фонду України, а тому підстав для зарахування спірного періоду до страхового стажу для призначення пенсії відсутні. (а.с. 16)

Листом ГУ ПФУ в Закарпатській області від 11.07.2017р. №183/Г-99-01 повідомлено позивача про те, що відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», чинного у період його роботи з 01.04.1992р. по 26.07.2001р., право на пенсію мають особи, які працюють на підприємствах, за умови сплати ними страхових внесків до Пенсійного фонду України. (а.с. 14)

Крім того, повідомлено про відсутність даних про нарахування позивачу заробітної плати по підприємству МДП «Тур`я» за період з 01.01.1994р. по 26.07.2001р. У разі надання документально підтвердженої інформації про нарахування заробітної плати по підприємству МДП «Тур`я» у вказаний період, обчислення страхового стажу може бути переглянуто.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж робот. При цьому записами у трудовій книжці позивача підтверджується період його роботи у Малому державному підприємстві « Тур`я » з 01.04.1992р. по 26.07.2001р., а тому не врахування зазначеного трудового стажу при призначені пенсії є неприпустимим і фактично порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що несплата підприємством страхових внесків відбулась не з вини позивача, а тому останній не повинен нести відповідальність за порушення законодавства з боку страхувальника.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01.07.2000р. є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, іншого чинним законодавством не передбачено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що у зв`язку з відсутністю первинних документів неможливо встановити факт нарахування позивачу заробітної плати за спірний період та відповідно зарахувати цей стаж до страхового стажу позивача.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не погоджується з наступних висновків та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування розроблено Закон України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), який, крім іншого, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Цей Закон набрав чинності з 01.01.2004р.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 11 Закону №1058-ІV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об`єднаннях громадян, у фізичних осіб - підприємців та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

За правилами статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач у спірний період з 01.01.1994р. по 26.07.2001р. працював на посаді технолога у Малому державному підприємстві «Тур`я» у зв?язку з чим підлягав загальнообов?язковому державному пенсійному страхуванню, а спірний період роботи підлягав зарахуванню до страхового стажу позивача.

Крім того, відмовляючи у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу відповідач посилався на відсутність документів про нарахування позивачу за цей період заробітної плати.

Разом з цим питання визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006р. №919.

Так, цією постановою затверджено Порядок, який встановлює механізм визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії застрахованої особи, страховий стаж якої починаючи з 1 липня 2000 р. становить менш як 60 місяців, за основним місцем роботи за період страхового стажу до 1 липня 2000 р. за умови відсутності заробітної плати (доходу) за будь-які інші 60 календарних місяців страхового стажу підряд незалежно від перерв до 1 липня 2000 р. у разі втрати первинних документів про нарахування та виплату підприємствами, установами, організаціями заробітної плати (доходу) у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або з інших незалежних від застрахованої особи обставин.

Цим Порядком, зокрема, врегульовано порядок визначення заробітної плати в разі ліквідації підприємства, на якому працівник працював, а також в разі відсутності відповідних архівних документів.

Крім того, відповідно до статті частини 2 статті 20 Закону №1058-ІV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених, зокрема, в пункті 1 статті 11 цього закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Враховуючи, що чинним законодавством передбачено порядок визначення заробітної плати у разі втрати документів про її нарахування та виплату, обов?язок своєчасної сплати страхових внесків покладено на страхувальника і невиконання чи неналежне виконання такого обов?язку не може позбавляти позивача права на зарахування спірного періоду до страхового стажу, а тому висновки апеляційного суду не можна визнати обґрунтованими.

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів прийшла до висновку, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, а тому постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а постанова суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 345, 349, 352, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.12.2017р. скасувати, а постанову Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 19.10.2017р. залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

А.А. Єзеров

В.М. Кравчук