Справа № 693/514/19
Суддя: Шимчик Р. В.
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

693/514/19
2-а/693/9/19
РІШЕННЯ

Іменем України

06.08.2019 м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області

в складі : головуючого судді - Шимчика Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Коломієць С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жашків адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №2 ДПП в м. Біла Церква УПП у Київській області про скасування постанови від 10 травня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського взводу №1 роти №2 ДПП в м. Біла Церква УПП у Київській області про скасування постанови від 10 травня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 10 травня 2019 року відповідачем стосовно нього винесено постанову серії НК №030433 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП України, у зв`язку з тим, що позивачем порушено п.п.12.4 ПДР.

Позивач вважає, що зазначена постанова винесена безпідставно та з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

При цьому вказує, що у відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Дії відповідача були незаконними з наступних підстав.

Вимірювання швидкості руху відповідачем було здійснено приладом із функцією фото- та відеофіксації, але не у автоматичному режимі.

Між тим, у відповідності до ст.40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменному одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні.

Виходячи з зазначеної норми, а також положень ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» (Національна поліція, на підставі ст.1 зазначеного Закону, є центральним органом виконавчої влади, а відтак, на неї розповсюджується вказане конституційне положення). Відповідач, будучи поліцейським, не мав права використовувати прилад із функціями фото-та відеофіксації не в автоматичному режимі.

Позивач вважає, що відповідачем винесено оскаржувану постанову із істотним порушенням його прав та правових гарантій.

Окрім цього, у відповідності до ч.1 ст.2772 КпАП України повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Винятків з цього правила для справ, які розглядаються за місцем порушення, не передбачено, тобто, зазначена норма стосується усіх справ про адміністративні правопорушення. Відтак, від виявлення. На думку відповідача, правопорушення до винесення постанови повинно бути надано строк для реалізації прав, передбачених ст.268 КпАП, і до того ж, цей строк не може бути меншим за три доби, оскільки саме за такий строк повинно бути повідомлено особу про розгляд справи.

Так само не містить винятків стосовно категорій справ і ст.278 КпАП України, згідно якої не було проведено відповідачем підготовку до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Між тим, ряд дій, які повинні бути проведені під час такої підготовки, також є спрямованими на дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

До цього необхідно додати, що нескладання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не дало позивачу можливості навіть ніяким чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу, позивач свою позицію зафіксувати не зміг би. Ніякого пояснення відповідачем у ОСОБА_1 не відбиралося. В оскаржуваній постанові ніяким чином його пояснення або незгода із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення не відображені.

Тим більше позивач не міг подати клопотання, скористатися правовою допомогою, тощо, за такої процедури.

Відтак, грубі порушення вимог ст.268 КпАП України відносно ОСОБА_1 при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем є очевидними.

До постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів, передбачених ст.251 КпАП України, а саме: протоколу у справі про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів, тощо.

За таких умов постанову слід визнати такою, що винесена без достатніх доказів.

Конституційний Суд України у Рішенні N23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року у пунктах 4,4.1 та 4.2 мотивувальної частини рішення вказав на розповсюдження ряду презумпцій та правових гарантій на усі види юридичної відповідальності, у тому числі й на адміністративну відповідальність. Зокрема прямо вказав у цьому переліку (у п.4 мотивувальної частини рішення): «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) [КонституціїУкраїни ]».

Обвинувачення, не підтверджене належними та допустимим доказами взагалі, має бути визнано таким, що ґрунтується на припущеннях. А відтак, постанова, винесена відносно позивача, є незаконною та такою, що не відповідає обставинам справи.

Окрім того, у відповідності до ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

З огляду на вищевказане позивач вважає, що відповідачем при розгляді даної справи не в повному обсязі були досліджені докази, тому підстав для винесення постанови не було, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом та просив скасувати постанову поліцейського взводу №1 роти №2 ДПП в м. Біла Церква УПП у Київській області від 10.09.2019р. серії НК №030433 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП України, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього, - закрити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився по невідомій суду причині, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями.

У судове засідання відповідач - поліцейський взводу №1 роти №2 батальйону патрульної поліції у Київській області ДПП мол. лейт. поліції Дармостук В.Я. - не з`явився. При цьому від представника відповідача та Департаменту патрульної служби Орлова О.С. надійшов відзив, в якому він просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У відповідності до положень ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, зокрема: постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №030433 від 10.05.2019р., суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом установлено, що винесено постанову про те, що 10.05.2019р. о 07 год. 15 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Фольцваген, д.н.з. НОМЕР_1 , на 57 км автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса у населеному пункті с. Ксаверівка рухався зі швидкістю 102 км/год, чим перевищив дозволену швидкість на 52 км/год., чим порушив вимоги пункту 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 10.10.2001р. №1306. Швидкість вимірювалась приладом ТгпСАМ ТС 000789.

У результаті вчинення вказаного вище адмінправопорушення ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Щодо винесення вказаної постанови слід зазначити наступне.

У відповідності до пункту 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Ч.3 ст.122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..

Стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає випадки в яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. До них відноситься, зокрема якщо водій порушив ПДР.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені частиною першою, другою та третьою статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У цьому випадку уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Вказані положення кореспондуються з частиною 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853).

Відповідно до частини 2 розділу III Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Тобто, дані норми, навіть у випадку незгоди позивача з вчиненим правопорушенням, виключають можливість складення протоколу та зобов`язують відповідача за результатами розгляду справи приймати відповідне рішення та без складання протоколу виносити постанову про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статей 249, 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито і за місцем його вчинення.

Інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці де він несе службу в той час.

Таким чином, підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до статті 276 КУпАП відповідачем за місцем його перебування та виконанням ним посадових обов`язків, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення безпосередньо в присутності особи відносно якої розглядалася вказана адміністративна справа.

При застосуванні положень статті 276 КУпАП також слід враховувати зміни до норм КУпАП, які були внесені після прийняття Закону України «Про Національну поліцію» та те, що рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015р. №5-рп/2015, яке містить роз`яснення щодо застосування словосполучень використаних у нормах КУпАП «на місці» та «за місцем», прийнято також до набрання чинності цього Закону, тобто без врахування його положень.

Порядок розгляду адміністративної справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (складання інспектором Державтоінспекції протоколу про правопорушення, розгляд адміністративної справи на підставі цього протоколу уповноваженим органом - Управлінням Державтоінспекції та за результатами її розгляду винесення постанови цим органом) був змінений з урахуванням положень Закону України «Про Національну поліцію» та внесенням змін до КУпАП. Тобто, на теперішній час, згідно з положеннями КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху інспектором патрульної поліції не складається, саме інспектор (працівник органу і підрозділу Національної поліції, який має спеціальне звання), а не Управління патрульної поліції, уповноважений розглядати адміністративну справу та за результатами її розгляду виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці де він несе службу в той час.

Відтак підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до статті 276 КУпАП здійснена відповідачем за місцем його перебування та виконанням ним посадових обов`язків, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення, а не за місцем розташування БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП чи УПП у Київській області ДПП (які не мають повноважень здійснювати розгляд адміністративних справ та виносити відповідні постанови).

Наведені твердження також узгоджуються з висновками судів апеляційної та касаційної інстанції, які були викладені у постановах Київського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 у справі № 753/17124/16, від 26.10.2017 у справі № 759/4504/17 та ухвалах від 19.09.2017 у справі № 759/12872/16-а, від 25.10.2017 у справі № 752/16490/17 та ухвалах Вищого адміністративного суду України від 28.12.2016 у справі № 750/8192/16-а та від 11.07.2017 у справі № 760/11627/16-а.

Відповідно до статті 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, шо грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, на виконання вищевказаних вимог та вимог статтей 268, 278, 279 КУпАП, відповідач, розпочавши розгляд справи, назвав своє ім`я, посаду та спеціальне звання, зазначив порушення, яке вчинив позивач, а саме керуючи транспортним засобом в населеному пункті рухався зі швидкістю 102 км/год, чим перевишив дозволену швидкість на 52 км/год і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, пояснив позивачу його права та надав можливість надати письмові чи усні пояснення з приводу вчиненого правопорушення. Після чого інспектор здійснив дослідження та оцінку наявних доказів та повідомив позивача про прийняте по справі рішення, а саме накладення штрафу на позивача в розмірі 510 грн. 00 коп., та виніс постанову, що підтверджується фото з приладу ТехСАМ, яке міститься у матеріалах справи.

Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорущення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення відповідно до положень ч.4 ст.258 КУпАП.

Згідно пункту 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обгрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

В окремій думці у справі «Пала проти Нідерландів» від 23 серпня 1994 року суддя Матчер зазначив, що лише в особливо серйозних кримінальних справах інтереси правосуддя можуть потребувати, щоб обвинувачений завжди був присутній чи представлений, якщо необхідно, офіційно призначеним захисником, що також узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Кремцов проти Австрії» від 21 вересня 1993 року та «Пуатрімол проти Франції» від 23 листопада 1993 року.

Санкція статті КУпАП, відповідно до якої позивача було притягнуто до відповідальності, не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, тому подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Крім того, слід зазначити, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обгрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

У ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, про що роз`яснено порушнику.

Наведені твердження також узгоджуються з висновком суду апеляційної інстанції, який був викладений у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018р. у справі №760/10640/18, постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2019р. у справі №378/183/19.

Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Щодо використання лазерного вимірювача швидкості TruCam слід зазначити наступне.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення щвидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник щвидкості.

При фіксації перевищення встановленої щвидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Виробник приладу TruCam (LT1, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Лазерний вимірювач швидкості ТгuСаm LТІ 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012h/ №ОА-МІ/І-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LТІ 20/20 ТгuСАМ», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12 (копія сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UА-МІ/1-2903-2012 від 29.08.2012р.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Крім того, така процедура як «сертифікація» взагалі вже не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для ТгuСАМ визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 N437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08.02.2016 № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/13822, виданого ДП «Укрметртестстандарт`від 15.11.2018р., лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів ТгиСАМ LТІ 20/20 №ТС000789, є придатним до застосування (копія свідоцтва про повірку лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів ТгиСАМ LТІ 20/20 № ТС000789).

Відтак, твердження позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Сама незгода позивача з приводу його притягнення до адміністративної відповідальності не є підставою для звільнення позивача від адміністративної відповідальності та скасування постанови.

Наведені твердження також узгоджуються з висновком суду апеляційної інстанції, який був викладений у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2018р. у справі № 524/4912/18.

Вимоги позивача в частині закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення не можуть підлягати задоволенню, оскільки згідно статті 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, а відтак це повноваження інспектора, а не суду.

З огляду на викладене, дії відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови на місці вчинення правопорушення відповідають вимогам Закону.

Відповідачем було розглянуто справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності в порядку та у спосіб, що передбачені законодавством.

Наявність підстав для притягнення відповідача до відповідальності підтверджено належними доказами, у зв`язку з цим з суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що судом не установлено належних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Положеннями ст.90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК №030433 від 10.05.2019р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн., оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не було встановлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.19 Конституції України, п.12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 10.10.2001р. №1306, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, ст.ст.1, 6, 7, 8, 9, 122, 222, 249, 251, 252, 258, 276, 280, 283-284, 288 КУпАП, ст.ст.2, 4-15, 19, 22, 32, 44-47, 72-78, 90, 205, 210-211, 224, 228, 229, 241-246, 250, 251, 295 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти №2 ДПП в м. Біла Церква УПП у Київській області про скасування постанови від 10 травня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційної інстанції через Жашківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Роман Васильович Шимчик