Справа № 420/5928/19
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5928/19
УХВАЛА
09 жовтня 2019 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Одеського окружного адміністративного суду, з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, про:
визнання бездіяльності Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, яка полягає у не погодженні технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель гр. ОСОБА_2 (померлого) для ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 - протиправною;
зобов`язання Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області погодити технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель гр. ОСОБА_2 (померлого) для ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Розглянувши позовну заяву, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.
Положенням частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
При визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи суд виходить з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.
За визначенням, наведеним в пункті 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
У свою чергу, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України); суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Адміністративна юрисдикція визначається Кодексом адміністративного судочинства України за допомогою трьох критеріїв, а саме: предметної (родової), інстанційної (функціональної) та територіальної (просторової) (підсудності).
Предметна юрисдикція визначена параграфом 1 Глави 2 Розділу І Загальні положення Кодексу адміністративного судочинства України. Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 , зазначив, що 25 червня 2001 року ОСОБА_2 (померлий) на підставі рішення Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області № 307/ХХІІІ від 14 березня 2001 року, отримав Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ОД №018813. Площа земельної ділянки, яка вказана у Державному акті на право постійного користування землею, становить 0,140 га. Як вбачається з рішення Маяківської сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель, для ведення особистого підсобного господарства» №307-2001 від 14.03.2001 року, площа земельної ділянки, яка надавалася гр. ОСОБА_2 , склала 0,10 га. Також, зазначалося, що у результаті виконання високочастотних геодезичних вимірювань у натурі, також з врахуванням обмежень вулиць та проїздів та прив`язки до суміжних земельних ділянок, площа земельної ділянки склала 0,140 га та на основі вищевказаних даних була розроблена відповідна документація та отримано вищевказаний Державний акт на право власності на землю.
Однак, у ході виконання геодезичних робіт виявлені розбіжності у фактичному складі угідь, що вказані у державному акті, тому виникла необхідність у розробці технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.
13 травня 2019 року, ОСОБА_1 , звернувся до Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області з клопотанням про погодження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель померлого громадянина ОСОБА_2 Проте, 23 травня 2019 року, Маяківська сільська рада Біляївського району Одеської області відмовила у погодженні Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель ОСОБА_2 , та зазначила, що згідно земельної шнурової книги та земельнокастрової книги с.Маяки, запису про перебування у власності або користуванні ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства до отримання Державного Акту відсутня. Проте, виходячи з зазначеного, ОСОБА_2 , повинен був розроблятися проект відведення земельної ділянки відповідно до статті 17 Земельного кодексу України (у редакції від 12.07.2000р.).
Вважаючи бездіяльність Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, яка полягає у не погодженні технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель гр. ОСОБА_2 (померлого) для ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно Порядку проведення інвентаризації земель затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України №476 від 05 червня 2019 року, інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18.05.2010 року, підготовчі роботи включають збір та аналіз виконавцем наявних документації із землеустрою, матеріалів інвентаризації земель, планово-картографічних матеріалів, правових підстав надання земельної ділянки у власність (користування), відомостей про наявність спірних питань щодо меж земельної ділянки, переліку обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути, списків координат пунктів державної геодезичної мережі.
Таким чином, спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, не мав публічно-правових відносин з позивачем.
На думку суду, між сторонами виник спір, який зачіпає зміни у речовому праві на об`єкт нерухомості (земельну ділянку померлого громадянина ОСОБА_2 , згідно Державного Акту), тому цей спір стосується приватноправових відносин, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
За приписами п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК передбачено, що до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду по справі №623/2207/16-а від 29 серпня 2018 року та Великої Палати Верховного Суду у справі №816/619/15-а від 29 травня 2018 року.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад, суд дійшов висновку що вказаний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, має розглядатися за правилами цивільного судочинства місцевим загальним судом.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 170, 243, 248 КАС України, суд, -
Роз`яснити, що позивач має право звернутися до місцевого суду загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.
Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Балан Я.В.