Справа № 520/5573/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 р.Справа № 520/5573/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 09.07.19 року по справі № 520/5573/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

3 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просив суд: визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 01.01.2016 року протиправною; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження розміру пенсії максимальним розміром з 01.01.2016 року, здійснити виплату ОСОБА_1 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2016 року однією сумою, з нарахуванням і виплатою компенсації втрати частини доходу розрахував її розмір за методикою відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати", подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 382 КАС України.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 01.01.2016 року, є протиправною та такою, що порушує права позивача на пенсійне забезпечення. Крім того, позивач зазначив, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, порушуються права позивача як людини передбачені ст. 1 Протоколу № 1 к Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ETS № 9) згідно якої кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що діяв в межах чинного законодавства України.

9 липня 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 01.01.2016 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмеження розміру пенсії максимальним розміром з 01.01.2016 року.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позовних вимог і в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В іншій частині просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому посилається на той факт, що пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом .

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав :

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , проходив службу в Харківському національному університеті внутрішніх справ на посаді начальника центру післядипломної освіти та 30.04.2011 р. був звільнений зі служби у відставку.

З 01.05.2011 р. відповідачем ГУПФУ позивачу було призначено пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 79 % грошового забезпечення.

Позивач перебуває на пенсійному обліку у відповідача Головному управлінні ПФУ в Харківській області, пенсійна справа № .

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 7 серпня 2018 року у справі № 820/4031/18 було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_2 з 79 % відповідних сум грошового забезпечення до 70 % грошового забезпечення з 01.01.2016 протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію у розмірі 79 % відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2016, здійснити виплату ОСОБА_3 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2016 .

Позивач зазначив, що відповідачем на виконання вказаного судового рішення було здійснено перерахунок розміру пенсії з 01.01.2016, при цьому, відповідачем обмежено розмір пенсії максимальним розміром з 01.01.2016.

Вважаючи такі дії відповідача незаконними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати пенсії без обмеження максимальним розміром з 01.01.2016 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримує пенсію згідно з Законом України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб « з 01.05.2011 року та на час призначення зазначеної пенсії жодних обмежень щодо її максимального розміру за Законом не існувало, тому до позивача не можуть застосовуватися такі обмеження. До того ж в межах спірних правовідносин, питання полягає не в призначенні пенсії, яка позивачу з 01.01.2016 року не призначалась, а про перерахунок пенсії, яка була призначена до введення в дію цієї норми. Правовідносини призначення та перерахунку пенсії мають різне правове навантаження та регулювання відносин в сфері пенсійного забезпечення.

В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про здійснення виплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2016 року однією сумою , суд першої інстанції виходив з того, що зазначена вимога є передчасною та спрямована на вказівку алгоритму виконання відповідачем рішення суду. Щодо вимоги позивача щодо нарахування і виплати компенсації втрати частини доходу розрахував її розмір за методикою відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати", то суд дійшов висновку, що в цій частині позовних вимог також слід відмовити оскільки відповідно до ст. 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно зі статтею 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. При цьому, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушенням встановлених строків виплати саме нарахованих доходів (у тому числі пенсії).Оскільки пенсія позивачу виплачувалась без порушення встановлених строків виплати, тому вказані вимоги є безпідставними.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок № 159) компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.04.2019 року у справі № 727/7818/16-а (адміністративне провадження №К/9901/45555/18).

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо виплати компенсації втрати частини доходу внаслідок несвоєчасної виплати пенсії у відповідності до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період з 01.01.2016.

Відповідно до частини 2 ст. 55 Закону № 2262-XII регулює виплату пенсії за милуй час з вини органу Пенсійного фонду України та не передбачає виплати пенсії належної позивачу частинами.

Право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 01.01.2016, з урахуванням вже сплачених сум підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності» і відповідні суми перерахунку слід вважати «майном» у значенні цього положення, оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат. Тому, невиплата пенсії позивачу в належному розмірі є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в цій частині не є законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню.

Відмовляючи позивачу в частині встановлення судового контролю, суд першої інстанції зазначив, що підстав для встановлення судового контролю за виконанням відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду в порядку частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України та надати до суду звіт про виконання судового рішення судом не встановлено.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Відповідно до ч.1ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З урахуванням обставин справи, колегія суддів скасовує рішення Харківського окружного адміністративного суду від 9 липня 2019 року в цій частині, та вважає необхідним зобов`язати ГУ ПФУ у Харківській області у п`ятнадцятиденний строк подати звіт про його виконання.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Відповідно до ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 року по справі № 520/5573/19 скасувати в частині відмови в позові ОСОБА_2 .

Прийняти нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків) про визнання дій протиправними, визнання протиправними та нечинними перерахунків, зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області (Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, ) здійснити виплату ОСОБА_2 суму недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2016 однією сумою, з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії у відповідності до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати», подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 року, по справі № 520/5573/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 11.10.2019 року