Справа № 280/3584/19
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
26 вересня 2019 року Справа № 280/3584/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., при секретарі судового засідання Гопки Л.І.

за участю:

представник позивача Марцих Я.О.

представника відповідача Ященко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6)

про визнання протиправним та скасування протоколу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати пункт 22 протоколу №76 від 14.06.2019 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;

зобов`язати відповідача у місячний строк призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 20.03.2017, з урахуванням вже виплаченої суми.

Ухвалою суду від 29.07.2019 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а перше судове засідання призначено на 13.08.2019.

Ухвалою суду від 13.08.2019 відкладено розгляд справи на 26.09.2019.

Відповідно до статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 26.09.2019 сторонам проголошено вступну та резолютивну частину рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 03.03.2015 встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. У листопаді 2015 року позивач отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 182 700,00 грн. Під час повторного огляду 20.03.2017 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності. 07 червня 2017 року позивач звернувся до Приазовського військового комісаріату із заявою про направлення до Міністерства оборони України його документів, з метою виплати йому доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності. 13 липня 2018 року отримав витяг із протоколу засідання комісії МОУ № 87, у якому зазначено, що відмовлено йому у призначенні доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, оскільки інвалідність та причину змінено понад дворічний термін. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.10.2018 року у справі № 0840/2935/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 року скасовано рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.10.2018 року та винесено нове, відповідно якого зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням раніше виплаченої суми. 05.07.2019 року мною отримано витяг з протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 76 від 14.06.2019 року, відповідно якого: на виконання постанови третього апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 року за справою № 0840/2935/18 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Міністерство оборони України відмовляючи у призначенні допомоги посилається на пункт 2 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та підпункт 3 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, відповідно яких, розмір одноразової грошової допомоги для інвалідів II групи з числа осіб, звільнених зі строкової служби становить 90-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. А так як, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням III групи інвалідності я отримав у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, тому Міністерство не може вплатити мені різницю. Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними звернувся із даним позовом до суд

В судовому засіданні представник позивач позовну заяву підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві (вх.№36363 від 03.09.2019), відповідно до якого зазначено, що зміна групи інвалідності позивача відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, отже відповідно до приписів п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплата одноразової грошової допомоги з урахуванням вже виплачених сум не здійснюється. Також, зазначено і про те, відсутні законні підстави для здійснення доплати різниці одноразової грошової допомоги позивачу з виплаченого розміру 150-кратного прожиткового мінімуму до 90-кратного прожиткового мінімуму у зв`язку зі змінами в законодавстві. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

03.03.2015 комісією МСЕК позивачу первинно встановлено IІI групу інвалідності у зв`язку з контузією і захворюванням, так, повязаними із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується копіює довідки серії АВ №0280786. При цьому призначено дату чергового переогляду 03.03.2017.

У звязку із настанням інвалідності, на підставі вищевказаної довідки МСЕК, позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 182 700,00 грн., що не заперечується сторонами.

20.03.2017 під час повторного огляду комісією МСЕК ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням (контузією) і захворюванням, так, повязаними із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується копіює довідки серії АВ №0823145.

Позивач звернувся до Приазовського військового комісаріату з заявою про направлення до Міністерства оборони України його особистих документів для прийняття рішення щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням вже виплачених сум, згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 925, у звязку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідно до отримано витяг із протоколу засідання комісії МОУ № 87, зазначено, що йому відмовлено у призначенні доплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, оскільки інвалідність та причину позивачу змінено понад дворічний термін.

Не погодившись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся із позовом до Запорізького окружного адміністративного суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.10.2018 року у справі № 0840/2935/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 року скасовано рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.10.2018 року та винесено нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 8 протоколу від 18.08.2017 №87 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням раніше виплаченої суми. В інших позовних вимогах відмовлено.

Постанова набрала законної сили 20.03.2019.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 за справою № 0840/2935/18:

скасовано пункт 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.08.2017 № 87;

відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги громадянину ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), якого 27.04.1989 звільнено зі строкової військової служби та 24.02.2015 під час-первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок контузії, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія АВ № 0280786 від 03.03.2015), а 20.03.2017 під час повторного огляду органами МСЕК - особою з інвалідністю II групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія АВ № 0823145 від 20.03.2017).

Заявнику призначено та виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням III групи інвалідності в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності (24.02.2015), в сумі 182700,0 гривень.

Відповідно до пункту 2 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та підпункту 3 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р.№ 975 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 р. № 335) розмір одноразової грошової допомоги для інвалідів II групи з числа осіб, звільнених зі строкової військової служби становить 90-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

У зв`язку зі змінами в законодавстві підстав для здійснення доплати одноразової грошової допомоги немає.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час встановлення II групи інвалідності), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"(далі - Закон) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що була чинною на час встановлення позивачу другої групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України, від 25.12.2013, №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі - Порядок №975).

Пунктом 2 Постанови КМУ №975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком №975, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктом 12 Порядку №975 визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до п. 13 Порядку №975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Суд відмічає, що відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, відповідач посилається на п. 2 ст. 16-2 Закону та пп. 3 п. 6 Порядку №975 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 р. № 335) розмір одноразової грошової допомоги для інвалідів ІІ групи з числа осіб, звільнених зі строкової військової служби становить 90-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. У зв`язку зі змінами в законодавстві підстав для здійснення доплати одноразової грошової допомоги немає.

З огляду на встановлене, суд не бере до уваги аргументи представника відповідача, викладені у відзиві, у якому вказано, що оскільки різниця між датами встановлення позивачу інвалідності складає значно більше ніж 2 роки, права на виплату одноразової грошової допомоги він взагалі не має.

Відповідно до п. 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Право позивача на отримання одноразової грошової допомоги визнано судовим рішенням, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, отже не може піддаватися сумніву та повторному перегляду в межах розгляду цього спору між сторонами.

Окрім того, суд відмічає, що другу групу інвалідності позивачу встановлено з 20 березня 2017 року, а тому відповідач, відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності позивачу діяв неправомірно посилаючись норму, яка набрала законної сили 18 травня 2017 року.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (САSЕ ОF СНUYКINA v. UKRAINЕ) (Заява N 28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series А N 18). Крім того, порушення судового провадження само по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії», заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії», заява N48778/99, п. 25, ЕСНК 2002-ІІ)».

Верховний Суд України у Постанові від 16.09.2015 р. у справі № 826/4418/14 дійшов висновку, про те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з приписів статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15.10.2009 по справі "Комнацький проти України" визначився, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією (від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 "Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод").

В остаточному рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Полторацький проти України" від 29.04.2003 (заява № 38812/97) зазначається, що державні органи повинні діяти відповідно до закону, що означає те, що діяльність державних органів повинна бути передбачувана для особи, тобто особа повинна бути здатна передбачити наслідки діяльності державних органів для себе. Аналогічні висновки Європейського суду з прав людини зроблені в пункті 27 Остаточного рішення у справі "Крюслін проти Франції" від 24.04.1990 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ювіг проти Франції".

Зважаючи на викладене, на погляд суду, ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Такий висновок не суперечить приписам ч. 4 ст. 245 КАС України, згідно яким - суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки позивачем судовий збір не сплачувався, необхідності в вирішенні питання щодо розподілу судових витрат не має.

На підставі викладеного, керуючись приписами ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6) про визнання протиправним та скасування протоколу та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 22 протоколу № 76 від 14.06.2019 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги гр.. ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, з урахуванням раніше виплаченої суми.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 06.10.2019.

Суддя А.В. Сіпака