Справа № 120/2516/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 жовтня 2019 р. Справа № 120/2516/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Лояніча В.О.

позивача: ОСОБА_1

у відсутність представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у перерахунку пенсії, виплати перерахованого та виплати пенсії в подальшому з урахуванням розміру 90 % відповідної суми грошового забезпечення з 01.05.2018 року та зобов`язати відповідача перерахувати пенсію, виплатити перераховане та виплачувати пенсію з урахуванням розміру 90 % відповідної суми грошового забезпечення з 01.05.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що під час проведення перерахунку пенсії відповідно до постанови КМ України від 21.02.2018 року № 103 відповідач зменшив основний розмір пенсії з наявних 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення. Вважаючи такі дії неправомірними, позивач звернувся на адресу ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років в розмірі 90% від суми грошового забезпечення. Однак, відповідач відмовив у проведенні такого перерахунку посилаючись на те, що основний розмір пенсії позивача під час перерахунку не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення. Вказана відмова, на думку позивача, є протиправною, оскільки при перерахунку його пенсії та визначенні її основного розміру має застосовуватись норма закону, що діяла на момент призначення пенсії. Також позивач просить врахувати, що зміни до ст. 13 Закону № 2262-XII щодо обмеження максимального розміру пенсії на рівні 70% сум грошового забезпечення стосуються виключно порядку призначення, а не перерахунку пенсії. Відтак, відповідач не мав повноважень щодо зміни розміру пенсії позивача під час її перерахунку та неправомірно зменшив її основний розмір з 90 % до 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Ухвалою суду від 12.08.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 КАС України.

28.08.2019 року від представника відповідача надійшов відзив (вх. № 44037/19), в якому ГУ ПФУ у Вінницькій області просить відмовити в задоволенні позову. При цьому, відповідач зазначає, що пенсійним органом проведено перерахунок пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданою уповноваженим суб`єктом. Під час визначення основного розміру пенсії позивача у зв`язку з проведенням перерахунку відповідач врахував імперативні положення ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення. Така редакція закону діє з 01.05.2014 року, а отже підлягає застосуванню до спірних правовідносин. При цьому, на думку відповідача, це не звужує існуючого змісту та обсягу прав позивача на отримання пенсії, оскільки після проведення перерахунку не відбулося зменшення розміру отримуваної позивачем пенсії.

Ухвалою суду від 10.09.2019 року, у зв`язку із необхідністю отримання додаткових пояснень від сторін, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного провадження у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін. Справу призначено до судового розгляду на 20.09.2019 року.

20.09.2019 року у судове засідання представник відповідача не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі (вх. № 46522).

Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Поряд із цим, з огляду на необхідність витребування додаткових документів у позивача (копії матеріалів пенсійної справи в частині, що стосується здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 ), в судовому засіданні оголошено перерву до 04.10.2019 року.

04.10.2019 року у судовому засіданні позивачем долучені до матеріалів справи витребовуванні судом додаткові документи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 05.09.2005 року № 81 о/с, у відповідності з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 (К-048463), начальника установи та директора підприємства Вінницької установи виконання покарань у Вінницькій області (№1) звільнено у відставку за пунктом 65 "А" (за віком), з 01.09.2005 року. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 32 роки 09 місяців 26 днів, у пільговому обчисленні - 45 років 08 місяців 16 днів.

Наразі ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ, отримує пенсію за вислугу років та з 01.09.2005 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Відповідно до висновку про призначення пенсії за вислугу років згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу ОВС та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (надалі Закон № 2262-XII), копія якого міститься у матеріалах справи, основний розмір пенсії позивача на час її призначення становив 90% сум грошового забезпечення за відповідною посадою.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21 лютого 2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 року у зв`язку із зміною розміру грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Водночас основний розмір пенсії позивача під час її перерахунку був зменшений до 70% відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням положень частини 2 статті 13 Закону № 2262-XII в редакції Закону України № 1166-VII від 27 березня 2014 року «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

На звернення позивача щодо перерахунку пенсії виходячи з її розміру на рівні 90% сум грошового забезпечення, відповідач листом-відповіддю від 04.07.2019 року № 1833/О-12 повідомив, що обчислення пенсії в такому розмірі здійснюється відповідно до редакції Закону, чинної на дату з якої проводився перерахунок пенсії.

Вважаючи зазначену бездіяльність відповідача щодо не задоволення його заяви та не здійснення відповідного перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 13 Закону № 2262-XII в редакції, що була чинною на час призначення пенсії позивача, пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт «б» статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам, зазначеним у пунктах «а» і «б» цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, 100 процентів, до категорії 2, 95 процентів.

08.07.2011 року прийнято Закон № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (надалі Закон № 3668-VI), який набрав чинності 01.10.2011. Підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ, зокрема в частині другій статті 13 цифри « 90» замінено цифрами « 80».

27.03.2014 року прийнято Закон № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (надалі Закон №1166-VII), який набрав чинності з 01.04.2014 року, крім деяких положень, пунктом 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ: у частині другій статті 13 цифри « 80» замінено цифрами « 70». Ці зміни набрали чинності з 01.05.2014 року.

Аналізуючи встановлені у справі обставини та враховуючи положення процитованих норм у їх сукупності, суд доходить висновку, що положення статті 13 Закону № 2262-ХІІ, якими встановлено розмір пенсії виходячи з 70 відсотків від грошового забезпечення, можуть застосовуватись лише до правовідносин, що виникли після 01.04.2014 року, тобто набрання ними чинності, та стосуються питань саме призначення пенсії, а не її перерахунку. Адже до останнього застосовуються спеціальні норми, що регулюють умови та підстави встановлені саме щодо перерахунку пенсії.

Всупереч наведеного, при здійснені перерахунку пенсії позивачу на підставі Постанови № 103, відповідач застосував норми, які регулюють питання саме призначення пенсії, що є безпідставним.

Разом з тим, вирішуючи питання про застосування Закону № 2262-ХІІ у часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсязі існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Системний аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що внесені Законом № 3668-VІ та Законом № 1166-VII зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Водночас процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону № 2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям Закону № 3668-VІ та Закону № 1166-VII не зазнала.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що при перерахунку пенсії позивача відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із врахуванням норм частини 2 статті 13 Закону № 2262-XII, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії позивача змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення. Натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, що обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Відтак, у відповідача були відсутні законні підстави для зменшення основного розміру пенсії позивача з 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення при здійсненні перерахунку пенсії.

Відповідач посилається на те, що застосування під час перерахунку пенсії позивача положень статті 13 Закону № 2262-XII в редакції, що діє з 01.05.2014 року, жодним чином не звужує змісту та обсягу прав позивача.

Проте, суд із зазначеними доводами не може погодитись, оскільки внаслідок таких дій пенсійного органу відбулося заниження основного розміру пенсії позивача. Як наслідок, позивач недоотримує ті суми пенсії, на отримання яких він має право відповідно до закону. Поза сумнівом, це порушує його майнові права та інтереси, зокрема ті, що підпадають під дію статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (справа «Будченко проти України», № 38677/06, рішення від 24 липня 2014 року; справа «Пічкур проти України», № 10441/06, рішення від 7 листопада 2013 року; справа «Суханов та Ільченко проти України», № 68383/10 і 71378/10, рішення від 26 червня 2014 року).

За таких обставин, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії з урахуванням розміру 90 % відповідної суми грошового забезпечення.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

У даному випадку заявлені позовні вимоги стосуються перерахунку пенсії з 01.05.2018 року, що узгоджується з вимогами діючого законодавства та є диспозитивним правом позивача, захист якого суд здійснює в межах заявлених ним вимог.

Крім того, позивачем заявлені вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, виплатити перераховане та виплачувати пенсію в подальшому. На переконання суду, дані позовні вимоги фактично стосуються виключно процедури перерахунку та виплати пенсії. Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині у спосіб зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.05.2018 року перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату пенсії з урахуванням виплачених сум. Задоволення позову саме у такий спосіб має на меті уточнення та формуванні єдиного підходу для розуміння заявлених позовних вимог задля правильного вирішення спору.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії за вислугу років виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення з 01.05.2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.05.2018 року перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату пенсії з урахуванням виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, .

Повне судове рішення складено 09.10.19.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович