Справа № 320/6342/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6342/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Файдюка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.

представників позивача: Неділько К.С., Неділько М.М., Фень В.О.

представника відповідача: Корчинського Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» до Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Колективне підприємство «Васильківська шкіряна фірма» з позовом до Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, в якому просить:

- Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 28.08.2018 р. № 309 «Про скасування рішення виконавчого комітету від 29.08.2008 № 416 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради народних депутатів № 418 від 27.12.1982 року про розподіл квартир в новозбудованому 60-квартирному будинку виробничого шкіряного об`єднання ім. Жовтневої революції по вул. Набережній, 1 м. Василькова».

- Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 25.09.2018 р. № 347 «Про внесення зміни до рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради від 28.08.2018 р. № 309 «Про скасування рішення виконавчого комітету від 29.08.2008 р. № 309 «Про скасування рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради народних депутатів № 418 від 27.12.1982 року «Про розподіл квартир в новозбудованому 60-квартирному будинку виробничо-шкіряного об`єднання ім.Жовтневої революції по вул. Набережній, 1 м. Василькова».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 р. провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України. Роз`яснено, що позивач має звернутися до місцевого суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою справу направити на продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки судом не було враховано, що позивач оскаржує акт індивідуальної дії, який відповідач прийняв відносно позивача як такий, що має індивідуальний характер, а відтак справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано положення норм Житлового кодексу УРСР та Цивільного кодексу України чим також порушено норми матеріального права.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк подано не було, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

В судовому засіданні представники позивача підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував та просив суд залишити її без задоволення.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникають із житлових відносин, якими охоплюються питання обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, користування житловими приміщеннями державного або приватного фонду, в тому числі службовими житловими приміщеннями, забезпечення житлових прав наймача та членів його сім`ї, зокрема й безкоштовного отримання житла у власність, зміни статусу житлового приміщення тощо.

Надаючи оцінку вищевказаним висновкам суду першої інстанції, колегія судів виходить із наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу вказаних норм вбачається, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень - не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового чи немайнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З метою забезпечення правильного й однакового визначення юрисдикції адміністративних судів Пленум Вищого адміністративного суду 20.05.2013 року прийняв постанову №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», в якій судам надані такі роз`яснення: «…Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.».

01.03.2013 року, з метою реалізації конституційних гарантій права на судовий захист, унеможливлення випадків безпідставної відмови у прийнятті заяв, забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства при вирішенні питання юрисдикції та визначення підсудності цивільних справ, керуючись статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ прийняв постанову №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якою судам надано такі роз`яснення: «… Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.... У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).».

Конституційний Суд України в Рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні - це акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Органи місцевого самоврядування можуть бути, як суб`єктами приватних правовідносин, так і суб`єктами публічних правовідносин. Причому статус державних органів влади визначається виключно нормами публічного права, незалежно від того, які права - цивільні чи публічні вони мають намір реалізувати.

Предметом розгляду у даній справі є скасування рішень виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 28.08.2018 № 309 "Про скасування рішення виконавчого комітету від 29.08.2008 № 416 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради народних депутатів №418 від 27.12.1982 року "Про розподіл квартир в новозбудованому 60-квартирному будинку виробничого шкіряного об`єднання ім. Жовтневої революції по вул. Набережній, 1 м. Василькова" та від 25.09.2018 №347 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради №309 від 28.08.2018 року "Про скасування рішення виконавчого комітету від 29.08.2008 № 416 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради народних депутатів №418 від 27.12.1982 року "Про розподіл квартир в новозбудованому 60-квартирному будинку виробничого шкіряного об`єднання ім. Жовтневої революції по вул. Набережній , 1 м. Василькова ".

Таким чином, з аналізу позовної заяви та наявних у справі матеріалів вбачається, що фактичною підставою для звернення позивача до суду є визначене законодавством його право на житло.

З аналізу вимог статті 1 ЦПК України та статті 2 КАС України можна зробити висновок, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи, оскільки за своєю правовою природою надання безоплатно житла стосується захисту житлових прав особи.

При цьому, зважаючи на обґрунтування, які позивач наводить у якості підстав для звернення до суду, - даний спір виник щодо зобов`язання відповідача вчинити дії з метою надання особам КП "Васильківська шкіряна фірма" у власність майна, не пов`язані з реалізацією владних управлінських функцій, а спірні правовідносини виникли у житлових правовідносинах, що свідчить про наявність у цій справі приватного інтересу, пов`язаного із потребами окремої особи, яка вступає у приватноправові відносини для задоволення свого приватного інтересу.

Як вже було зазначено вище, відповідно до п. 1 ч. 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з житлових правовідносин.

Житлові спори - особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій. Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Отже, суд прешої інстанції вірно зазначив, що рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення/припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої).

Таким чином, зважаючи на те, що спірні правовідносини мають приватноправовий характер та пов`язані безпосередньо з житловими правами осіб КП "Васильківська шкіряна фірма", а предметом судового захисту, фактично, є питання, які стосуються особистих немайнових прав осіб позивача у сфері житлових правовідносин, в яких відповідач не здійснює владних управлінських функцій, а діє як суб`єкт, повноваження якого регулюються положеннями Житлового кодексу, - то такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак адміністративної справи і, відповідно, не може вирішуватись адміністративним судом.

Держава, юридичні особи публічного права, можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що відповідачами є виконавчий комітет Васильківської міської ради - не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий, відтак має вирішуватися судом за правилами ЦПК України.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Аналогічні висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах щодо неможливості розгляду в порядку адміністративного судочинства спорів щодо захисту житлових прав з боку визначених відповідачами суб`єктів владних повноважень, які підлягають розгляду в межах цивільного судочинства, - викладено в постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі №6-14цс16, постанові Верховного суду від 02.04.2019 року у справі №826/20130/15 та в ряді постанов Великої Палати Верховного Суду: від 18.04.2018 року у справі №806/104/16, від 03.10.2018 року у справі №757/37024/15-а, від 03.04.2019 року у справі №826/11308/18

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому позиція Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду - є обов`язковою для врахування судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

При цьому, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі та обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Така ж правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 27.05.2008 року у справі №21-1540во06 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №11-124апп18.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (право на повноважний суд), ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Враховуючи, що спір пов`язаний із захистом житлового права позивача, - Київський окружний адміністративний суд не є встановленим законом судом щодо розгляду приватноправового спору.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 1 ст. 239 КАС України передбачено, що у якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до ч. 2 ст.239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Вищенаведені норми законодавства і фактичні обставини існуючого спору, встановлені під час підготовчого провадження, свідчать про те, що дані вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства згідно правил підсудності, визначених ЦПК України, та виключають можливість вирішення судом даного спору в порядку адміністративного судочинства, - а тому провадження в адміністративній справі підлягає закриттю.

При цьому суд звертає увагу на те, що з огляду на висновки Європейського суду з прав людини, - розгляд цієї справи Київським окружним адміністративним судом по суті, незалежно від змісту прийнятого рішення суду, безумовно призведе до порушення прав усіх учасників справи, більше того, в силу положень статей 319 та 354 КАС України - порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної/касаційної скарги.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі з тих підстав, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 244, 250, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Колективного підприємства «Васильківська шкіряна фірма» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О. Костюк

В.В. Файдюк

Повний текст постанови виготовлено 09.10.2019 р.