Справа № 280/1986/19
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 280/1986/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року (суддя 1-ї інстанції Сіпака А.В.) у справі №280/1986/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у травні 2019р. звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.04.2019 №Ф-588-56 у розмірі 18276,72 грн. та зобов`язати відповідача внести зміни до інформаційної системи органу доходів і зборів щодо відсутності у платника ОСОБА_1 заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску станом на 03.04.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що припиняв підприємницьку діяльність у 2004р., був знятий з податкового обліку. Крім того, зазначив про порушення відповідачем термінів формування та направлення оскаржуваної вимоги, встановлених пунктами 3, 4 розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449. Позивач також вказав, що документальні перевірки, передбачені пунктом 3 розділу VI вказаної Інструкції відносно нього не проводились, жодних документів на адресу позивача стосовно перевірок не надходило.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не враховано відсутність відомостей в Єдиному державному реєстрі щодо наявності реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця, тощо.

Відповідач надіслав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві зазначив, що повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, вважає рішення законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін. Зазначив, що позивачем не доведено звернення до державного реєстратора у 2004 році щодо припинення підприємницької діяльності, яка відповідно до доказів припинена у лютому 2019року.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Позивачем 13.04.2019 отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-588-56 від 03.04.2019, відповідно до змісту якої, ОСОБА_1 повідомлено про те, що станом на 31.03.2019 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 18276,72 грн. та зобов`язано позивача, протягом 10 календарних днів з моменту отримання вимоги, сплатити зазначений борг.

Не погоджуючись із таким рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, ОСОБА_1 , з метою захисту своїх порушених прав, звернувся із позовною заявою до суду.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем припинено підприємницьку діяльність 11.02.2019р.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Позивач 26.07.2003р. був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа.

ГУ ДФС у Запорізькій області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-588-56 від 03.04.2019, відповідно до змісту якої, позивача повідомлено про те, що станом на 31.03.2019 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 18276,72 грн. (за період 1-4 квартали 2018року, 1 квартал 2019року).

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI), відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 якого недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.

Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

Також платниками єдиного внеску, як зазначено у пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Спірним в цій справі є питання наявності у позивача як особи, підприємницька діяльність якого припинялась у 2004р. та було знято з податкового обліку, та відносно якого відсутні відомості у ЄДР щодо реєстрації його фізичною особою-підприємцем на час прийняття оскарженої вимоги, обов`язку з нарахування та сплати єдиного внеску саме як фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до ч. 8 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Судом встановлено, що дату реєстрації позивача в Єдиному державному реєстрі як фізичної особи-підприємця (27.06.2003), внесено 11.02.2019р. (а.с. 12, 13).

Відповідно до витягу з до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань, копію якого додано до апеляційної скарги, дати та номеру запису про проведення державної реєстрації 27.06.2003р., відомості відсутні (Запис 1). Відомості внесені в порядку взаємного обміну та внесені до реєстру 11.02.2019р.

Таким чином, ЄДР, на час прийняття оскарженої вимоги податковим органом, не містив відомостей щодо реєстрації ОСОБА_1 як суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, фізичної особи-підприємця за спірний період 2018рік, 1 квартал 2019року.

Згідно п. 9 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905, у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності страхувальників, зазначених у пункті 2 цього розділу, такі особи зобов`язані подати самі за себе Звіт із зазначенням типу форми "ліквідаційна", де останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Відповідно до абз. 7 ч. 1 ст. 5 Закону № 2464-VІ зняття з обліку платників єдиного внеску, зокрема фізичних осіб - підприємців здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Відповідно матеріалів справи, позивач знявся з обліку платників податків 17.06.2004р., відповідно довідки податкового органу. (а.с. 10)

Відтак, Законом № 2464-VІ визначено, що початком нарахування єдиного внеску, для фізичних осіб-підприємців є дата державної реєстрації фізичної особи як підприємця, а закінчення нарахування єдиного внеску для цієї категорії осіб є дата внесення до ЄДР запису про припинення підприємницької діяльності.

Оскільки обов`язковою підставою для нарахування єдиного внеску в контексті спірних правовідносин відповідно до Закону № 2464-VI є факт реєстрації особи суб`єктом підприємницької діяльності (фізичною особою-підприємцем), відсутність в ЄДР відомостей про реєстрацію позивача протягом 2003-2018 років (у тому числі і період, за який нараховано відповідачем єдиний внесок) фізичною особою-підприємцем дає підстави для висновку про те, що позивач в спірному періоді не був платником єдиного внеску в розумінні Закону № 2464-VI.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить висновку про протиправність оскарженої вимоги, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Проте позовні вимоги позивача щодо зобов`язати відповідача внести зміни до інформаційної системи органу доходів і зборів щодо відсутності у платника ОСОБА_1 заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску станом на 03.04.2019 не підлягають задоволенню, оскільки ведення такої системи визначено Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 № 422, а належним способом захисту є оскарження вимоги про сплату недоїмки.

Вищезазначене не враховано судом першої інстанції.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню частково.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 312, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі №280/1986/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії - скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Запорізькій області від 03 квітня 2019 року №Ф-588-56.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва