Справа № 428/4045/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 жовтня 2019 року

Київ

справа №428/4045/17

адміністративне провадження №К/9901/23902/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Стеценка С.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 травня 2017 року (суддя - Баронін Д.Б.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 2 серпня 2017 року (колегія суддів: Блохін А.А., Гаврищук Т.Г., Сухарьок М.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчиняти певні дії,

УСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання відмови у виплаті одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не складання висновку про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 ОСОБА_1 протиправною. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Луганській області підготувати та скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016 року ОСОБА_1 . Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності та визначенням інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Луганській області призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із втратою працездатності та визначенням інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції в сумі 240000 (двісті сорок тисяч) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга відповідача мотивована, зокрема, тим, що стаття 97 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII не передбачає такої підстави для отримання одноразової грошової допомоги, як отримання захворювання або поранення (контузії), травми або каліцтва, пов`язаного з проходженням в служби в органах внутрішніх справ при виконанні службового обов`язку, тому у позивача немає права на отримання такої допомоги.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження.

Справу передано до Верховного Суду.

У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 03.08.2005 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 року по 13.10.2016 року - в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області.

12.10.2016 року наказом ГУНП в Луганській області № 701 о/с капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого Лисичанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено через хворобу з 13.10.2016 року, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 11 років 02 місяці 09 днів.

Відповідно до копії свідоцтва про хворобу № 143, виданого 23.09.2016 року військово-лікарською комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» за направленням УКЗ ГУНП України в Луганській області, ОСОБА_1 отримав травму та захворювання, які пов`язані з проходженням служби у органах внутрішніх справ та виконанням службових обов`язків. Був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.

Згідно виписки з акта огляду Медико-соціальної експертної комісії від 06.10.2016 року серії 12ААА № 441652 позивачу з 06.10.2016 року до 01.11.2017 року встановлено ІII групу інвалідності, причина інвалідності - травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до копії довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 06.10.2016 року серія 12ААА № 005138 встановлено, що рівень втрати професійної працездатності ОСОБА_1 первинно становить 50% згідно із свідоцтвом про хворобу № 143. Причина інвалідності - травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Луганській області із заявою та усіма необхідними документами про призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що він отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Листами № 5532/111/22/05-2016 від 29.12.2016 року, № 1252/111/22/05-2017 від 03.03.2017 року позивача повідомлено, що випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога поліцейським, яким інвалідність встановлено внаслідок захворювання, поранення (контузії, травм або каліцтва), пов`язаних з виконанням службових обов`язків в органах внутрішніх справ, статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію», не передбачені. Також йому був повернутий пакет документів.

У своїй відмові та письмових запереченнях відповідач не посилається на недостатність документів, поданих позивачем для виплати одноразової грошової допомоги, а обґрунтовує свою бездіяльність неповнотою законодавчих актів. У зв`язку з такими доводами, відповідач вказував на те, що виплата одноразової грошової допомоги неможлива на підставі ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у виплаті відповідної допомоги, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що за працівниками поліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України від 20.12.1990 № 565-XII «Про Національну поліцію». Той факт, що позивач після звільнення зі служби в ОВС був прийнятий на службу в органи поліції, не позбавляє його права на отримання відповідної допомоги.

Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає наступне.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто до 7 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону України № 565-ХІІ «Про міліцію» та Порядком № 850.

Статтею 23 Закону України «Про міліцію» (чинною до 07.11.2015 року) визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога.

Згідно з пунктом 5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №580-VIII «Про Національну поліцію» (набрав чинності 7 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон № 565-XII.

Разом з тим, за змістом пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 Закону №580 одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч. 2 ст. 97 Закону №580).

Згідно із п.п. «в» п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону № 580 розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, зокрема, в разі визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності III групи - 150 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату (в редакції, яка була чинною станом на час звернення позивача із заявою про виплату допомоги та в межах позовних вимог).

Механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського визначений Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, які затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 (далі Порядок №4, в редакції на момент виникнення спірних відносин).

Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 Розділу ІІІ Порядку №4).

За змістом підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 99 Закону № № 580-VIII поліцейським, яким внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції встановлено ІII групу інвалідності розмір одноразової грошової допомоги складає 70 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб.

З огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, колегія суддів погоджується з висновками судів про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням йому інвалідності, по причині захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Оскільки позивачу з 06.10.2016 встановлено ІIІ групу інвалідності у зв`язку травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, тобто після звільнення останнього з органів Національній поліції та у період, коли діяв Закон № 580-VIII, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому статтею 99 Закону № 580-VIII.

У зв`язку із тим, що останнім місцем служби позивача було ГУ Нацполіції, то на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону № 580-VIII, у зв`язку з чим він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно з пунктом 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII та Порядку № 4.

Вказана правова позиція вказана в постанові Верховного Суду від 14.02.2019 №822/764/18.

Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області залишити без задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 травня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

С.Г. Стеценко