Справа № 440/1173/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 р.Справа № 440/1173/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, АДРЕСА_1 , повний текст складено 06.08.19 року по справі № 440/1173/19

за позовом ОСОБА_1

до Багачанської Першої сільської ради Полтавської області , Великобагачанської об`єднаної селищної ради Великобагачанського району Полтавської області

про визнання рішення протиправним,

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Багачанської-Першої сільської ради Полтавської області, Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання незаконним рішення 9 (позачергової) сесії сьомого скликання від 06.09.2016 Багачансько-Першої сільської ради Полтавської області про згоду на добровільне об`єднання територіальних громад сіл Багачка Перша, Пушкарево, Семенівка та Широке, які входять до її складу, до смт. Велика Багачка, сіл Бутова Долина, Байрак, Буряківщина, Затон, Довгалівка, Мала Решетилівка, Пилипенки, Гарно кут, Шепелі Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області з адміністративним центром об`єднання територіальної громади в селище Велика Багачка Полтавської області.

08 липня 2019 року до суду надійшло клопотання Великобагачанської селищної ради про залишення позовної заяви без розгляду. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що листом Багачанської Першої сільської ради від 29.09.2016 голові громадської організації ОСОБА_1 надіслано витяг з рішення 9 (позачергової) сесії 7 скликання Багачанської Першої сільської ради від 06.09.2016, отже про спірне рішення він дізнався в осені 2016 року. Однак до суду звернувся лише 01.04.2019 без надання документів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 року клопотання представника Великобагачанської селищної ради про залишення позовної заяви без розгляду задоволено.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Багачанської-Першої сільської ради Полтавської області, Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області про визнання рішення протиправним залишено без розгляду.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та прийняти направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги, виписки з історії хвороби. Після перенесення інфаркта та виписки з лікарні по призначенню лікаря позивач зобовязаний не менш як дві неділі знаходитися дома продовжувати назначене лікування під контролем кардіолога по місцю проживання. Позивач, зазначає що переніс тяжку хворобу - обширний інфаркт та незміг своєчасно надати документи в срок, в тому числі і докази по догляду за рідним братом ОСОБА_2 та свідоцтво про його смерть і так далі.

На думку позивача, його заперечення та клопотання по справі судом до уваги не бралися, причини хвороби, зайнятості пошуку будівельних спеціалістів до уваги не бралися, яких тяжко знайти в наш час для спорудження Меморіала-Скорботи голодомору, який позивач споруджує в одноосібному порядку.

Позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції, що будівництво Меморіала-Скорботи голодомору не потребує постійної присутності позивача. Так, на думку позивача, якщо він залишить обєкт бригаді, хоча б на сутки, без нагляду і контролю, то всі будівельні матеріали розкрадуть.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення з позовом до суду та не надав доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України гарантовано, що кожен громадянин має право звернутися до суду за захистом прав і свобод, якщо ці права чи свободи порушені або порушуються, створено чи створюються перешкоди для їх реалізації, мають місце інші ущемлення прав і свобод.

Частинами першою та другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній станом на жовтень 2016 року) встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, чинне законодавство, як і законодавство яке діяло на час звернення позивача до суду, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Статтею 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України від 21.12.2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі Мельник проти України від 28.03.2006 року, заява № 23436/03).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вказує на те, що про існування спірного рішення йому стало відомо 08.10.2016. Отже, останнім днем троку звернення до суду є 07.04.2017.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що при вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого КАС України строку апеляційного оскарження до дати звернення з апеляційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги/відмови у відкритті апеляційного провадження за вперше поданою апеляційною скаргою до дати повторного звернення з апеляційною скаргою.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що в обгрунтування причин пропуску звернення до суду з адміністративним позовом позивач зазначає про те, що звертався до прокуратури із заявою про опротестування спірного рішення, догляд за хворим братом, перебування на лікуванні, найму працівників, заготівля будівельних матеріалів та вирішення інших питань пов`язаних із будівництвом Меморіалі-Скорботи голодомору.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини не передбачають можливості досудового врегулювання, отже твердження позивача про звернення до прокуратури та очікування відповідей від Миргородської місцевої прокуратури, Великобагачанської районної державної адміністрації, Великобагачанської районної ради не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Так, позивач стверджує, що у період з 24.10.2016 по 01.01.2017 доглядав за хворим братом, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є не можливим, оскільки брат позивача позивач помер за вісім місяців до того як ОСОБА_1 почав за ним доглядати. Копії виписок із історії хвороби або свідоцтва про смерть брата позивачем суду не надано.

Також ОСОБА_1 стверджує, що не міг звернутися до суду з позов в межах строку звернення, оскільки у період з 01.01.2017 по 25.11.2017 перебував на лікуванні у Комунальному закладі охорони здоров`я "Обласному клінічному спеціалізованому диспансері радіаційного захисту населення".

Згідно заперечень на клопотання про залишення позову без розгляду у період перебування на лікуванні Обласному клінічному спеціалізованому диспансері радіаційного захисту населення позивач також проходив лікування в санаторії "Синяк" м. Мукачево Закарпатська область /з 13.02.2017 по 01.03.2017/, здійснював заготівку будівельних матеріалів /з 02.03.2017 по 03.04.2017/, виконував роботи по спорудженню церковної крамниці /з 04.04.207 по 30.08.2017/ та займався іншими питаннями пов`язаними із завершенням будівництва та здачі в експлуатацію Меморіалу-Скорботи голодомору /з 31.08.2017 по 31.12.2017/.

Враховуючи те, що перебування позивача на лікуванні у кардіологічному відділенні ОКСДРЗН з 11.01.2017 по 25.11.2017 не заважала йому займатися іншою діяльністю у тому числі й будівництвом, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 можливості звернутися до суду із цим позовом у межах строку шести місячного звернення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що будівництво Меморіалу-Скорботи голодомору не потребує постійної присутності позивача, оскільки як стверджує сам ОСОБА_1 він наймає працівників, здійснює заготівлю будівельних матеріалів та інші підготовчі роботи. Вказане також підтверджується договором підряду на будівництво церковної крамниці Меморіала-Скорботи голодомору від 04.04.2017 згідно якого ОСОБА_1 є замовником будівельних робіт, а виконавцями є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Окрім того, позивачем не доведено та не надано доказів хвороби брата, свідоцтва про смерть брата, перебування у Закарпатській області у період з 26.11.2017 по 12.02.2017, придбання будівельних матеріалів у період з 02.03.2017 по 03.04.2017, особистої участі у будівництві церковної лавки тощо.

Отже, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції, позивачем не надано доказів на підтвердження поважності обставин пропущення строку звернення до суду.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 року у справі UnionAlimentariaSanders S.A. v. Spain Європейський Суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками, викладеними, зокрема, Верховним Судом у постановах від 02.11.2018 року по справі № 810/3539/17, та від 13.11.2018 року по справі № 804/958/17.

При цьому, колегія суддів зауважує, що при вирішенні справи суд застосовує верховенство права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, а при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк звернення до суду пропущений позивачем без поважних причин, підстави для поновлення цього строку відсутні.

Згідно із ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 ч. 1ст. 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертоюстатті 123 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не надано належних і допустимих доказів поважності пропуску цього строку, а судом як першої, так і апеляційної інстанції не знайдено підстав для його поновлення, колегія суддів погоджується з висновком про застосування до адміністративного позову ОСОБА_1 наслідків пропущення цього строку, передбаченихст.123 КАС України та залишення позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів вважає, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 року по справі № 440/1173/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 року по справі № 440/1173/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 11.10.2019 року