Справа № 1.380.2019.001968
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/7706/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Онишкевича Т. В., Хобор Р. Б.,

за участю секретаря судового засідання - Кітраль Х. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Карп`як О. О. у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті пенсії по інвалідності за травень-червень 2018 року та зобов`язати відповідача виплатити їй пенсію по інвалідності за травень-червень 2018 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував її право на отримання пенсії по інвалідності з дня встановлення інвалідності та безпідставно застосував положення постанов Кабінету Міністрів України, якими врегульовані питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, оскільки такі істотно звужують її права.

В судовому засіданні позивач підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою із зареєстрованим місцем проживання в АДРЕСА_1 та фактично проживає по АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 22 травня 2017 року № 89, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Стрийської міської ради.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 04 липня 2018 року серії 12 ААА № 817271 позивачу встановлено інвалідність загального захворювання третьої групи з 31 травня 2018 року.

20 липня 2018 року позивач звернулась до Стрийського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) із заявою та необхідними документами для призначення пенсії по інвалідності, на підставі яких їй призначено пенсію з 01 липня 2018 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за тимчасовим місцем проживання.

На звернення ОСОБА_1 щодо пенсійного забезпечення, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 30 січня 2019 року № 279/Д-20/0705-06, повідомило, що оскільки позивач звернулась із заявою про призначення пенсії 20 липня 2018 року, їй така правомірно призначена з місяця, в якому надійшла така заява, тобто з 01 липня 2018 року. Зазначено, що виплата пенсії розпочата з 01 жовтня 2018 року, де у відомостях жовтня 2018 року включена пенсія за жовтень в сумі 1452 грн, а пенсія за період липень-вересень 2018 в сумі 4356 грн включена на виплату в додаткові відомості грудня 2018 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є внутрішньо переміщеною особою, відповідачем правомірно призначено їй пенсію по інвалідності з дати набуття права на її призначення, але не раніше місяця, в якому надійшла заява.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Згідно із преамбулою до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Такі випадки передбачені у пунктах 1-3 частини першої вказаної норми Закону.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Отже, у разі звернення за пенсією по інвалідності у строк не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності, відповідна пенсія призначається з дня встановлення інвалідності. Вказана норма не передбачає розширеного тлумачення встановлених строків призначення пенсії та не делегує повноваження з встановлення таких строків Кабінету Міністрів України щодо призначення пенсій окремим категоріям осіб.

Як встановлено з матеріалів справи, інвалідність позивачу встановлена з 31 травня 2018 року, а з заявою щодо призначення пенсії, вона звернулась до органу Пенсійного фонду 20 липня 2018 року, тобто в межах тримісячного строку з дня встановлення інвалідності.

Всупереч вимогам статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення позивачу пенсії по інвалідності здійснено у строк, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», з місяця в якому надійшла заява внутрішьо переміщеної особи - з 01 липня 2018 року, а не з дня встановлення інвалідності, як того вимагає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, апеляційний суд приходить до висновку, що при призначенні пенсії позивачеві застосуванню підлягають положення статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

До того ж, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Тому, призначаючи позивачу пенсію по інвалідності з недотриманням строку, передбаченого законом України, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, а також положення статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якими виплаченими за минулий час можуть бути лише нараховані суми пенсії, апеляційний суд вважає, що належним способом захисту прав ОСОБА_1 , який забезпечить ефективний їх захист, є зобов`язання відповідача здійснити призначення і виплату позивачу пенсії по інвалідності з дня встановлення інвалідності, а не лише виплату, відповідно до позовних вимог.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 за подання позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп. згідно з квитанцією від 07 травня 2019 року № 19 та за подання апеляційної скарги - судовий збір у розмірі 1152 грн 50 коп. згідно з квитанцією від 02 серпня 2019 року № 17.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 задоволений частково, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судових витрат в розмірі 1920 грн 90 коп.

Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322, Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 1.380.2019.001968 - скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з дня встановлення інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити призначення і виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності з дня встановлення інвалідності.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі 1920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) грн 90 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року.