Справа № 160/8566/19
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

09 жовтня 2019 року Справа № 160/8566/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сидоренко Дмитро Володимирович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому позивач просив:

- поновити строк звернення до адміністративного суду, пропущений з поважної причини, згідно доданої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, у відповідності ч.1 ст.121 КАС України;

- визнати протиправною (незаконною) та недійсною постанову про закінчення виконавчого провадження передчасною прийняту старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 06.05.2019 року ВП №57815443 щодо не здійснення усіх визначених згідно Закону виконавчих заходів у вказаний строк стосовно виконання судового рішення у відповідності ст.ст.1-3, 5, 8, 13, 18, 26, 28, 63, 75, 76 Закону України "Про виконавче провадження", а саме у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням;

- скасувати незаконну постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 57815443 від 06.05.2019 року;

- зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження ВП №57815443 за постановою державного виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення у відповідності частини 1 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" з здійсненням невідкладних визначених виконавчих примусових дій з фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду відповідачем - Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо вжиття заходу виконавчого провадження з зобов`язанням протягом десяти робочих днів надати звіт у встановлений судом строк про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а у разі повторного невиконання обов`язку щодо надання звіту прошу застосувати наслідки, установлені частинами першою і другою цієї статті, із збільшенням розміру нового штрафу на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою згідно ст.382 КАС України.

Ухвалою суду від 10.09.2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду було відмовлено. Позов залишено без руху, та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду письмових доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, в порядку, встановленому ст.287 КАС України.

На виконання вимог ухвали суду від 10.09.2019 року про залишення позовної заяви без руху, від позивача 04.10.2019 року засобами поштового зв`язку надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

У заяві позивач зазначає, що ним пропущено строк звернення до суду з позовною заявою у зв`язку із сильними болями голови від травм, в тому числі струсу мозку, отриманому безпосередньо при виконанні службових обов`язків. На підставі викладеного, просить поновити йому пропущений з поважної причини встановлений законом процесуальний десятиденний строк звернення з позовною заявою до суду.

Розглянувши заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, перевіривши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 287 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Пунктом 1 ч.2 ст.287 КАС України чітко встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

В обгрунтування причин пропуску строку у попередній заяві позивач зазначав, що він вже звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою 24.06.2019 року, який ухвалою від 12.08.2019 року по справі №160/4716/19 повернув позов позивачу, після залишення позовної заяви без руху. Копію вищевказаної ухвали позивач отримав 29.08.2019 року у поштовому відділенні м.Новомосковська під підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, тому вважав, що на обчислення строку звернення з повторною позовною заявою він мав десять днів, тобто, з дня отримання відповідної ухвали суду, а саме з 29.08.2019 року.

У заяві, поданій 04.10.2019 року позивач обгрунтовує пропуск звернення до суду з 30.08.2019 року сильними головними болями. До заяви позивач подав копію довідки серія 218-АА №006071 від 20 серпня 2007 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 був оглянутий та йому встановлено втрату професійної працездатності у 70%, а також подав копію довідки МСЕК №1 серія МСЕ-ДНА-01 №553964 від 20.08.2007 року, в якій ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності з 20.08.2007 року по 01.09.2008 року.

Суд звертає увагу, що письмових доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, в порядку, встановленому ст.287 КАС України, саме з 30.08.2019 року по 03.09.2019 року, таких як звернення до медичної установи із скаргами на головний біль, підтвердження виклику швидкої допомоги, іншої непереборної сили, позивач до суду не надав.

Частинами 1, 5 ст.120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Аналіз практики Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, останній виходить з наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення з адміністративним позовом до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обгрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з проважних, об`єктивних, непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожні справі; будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 4) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб; 5) недотримання строків було зумовлено діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції (несвоєчасне вручення судового рішення або не вручення судового рішення тощо); 6) відновлення строку необхідно для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 року у справі №344/10641/17, яка в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України, має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи обгрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду обставинами, які жодним чином не підтверджуються належними та допустимими письмовими доказами, суд приходить до висновку про необгрунтованість підстав, викладених в заяві про поновлення строку звернення до суду.

Згідно з п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.123 КАС України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи, що позивачем хоча і подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, проте, суд вважає причини зазначені у заяві неповажними, тому суд не знаходить підстав для поновлення пропущеного позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до ч.5 ст.169 КАС України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Згідно з ч.6 ст.169 КАС України, про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді.

Керуючись ст.ст.120-123, 160, 161, 169, 171, 243, 256, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з позовною заявою до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви, разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки встановлені ст.ст.295, 297 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко