Справа № 240/7966/19
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7966/19

Головуючий у 1-й інстанції: Шуляк Л.А.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

08 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не виплати компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплат;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 08.08.2018 року по 22.04.2019 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про протиправність відмови відповідача в нарахуванні та виплаті йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 08.08.2018 по 22.04.2019. В даному випадку, позивач не погоджується з позицією відповідача, що факт виплати 18.04.2019 року індексації грошового забезпечення, анулює будь-яку заборгованість по виплаті індексації перед позивачем та позбавляє законних підстав для здійснення її перерахунку і доплати.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Житомирському зональному відділі Військової служби правопорядку на посаді помічника начальника групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку.

Наказом начальника Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку від 17.07.2018 № 11-РС позивач звільнений у запас за п. "к" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та наказом начальника Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку від 08.08.2018 № 162 виключений зі списків особового складу Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку (а.с.19-20).

14.09.2018 ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою, в якій просив нарахувати та виплатити суми індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 08.08.2018.

Проте, за результатами розгляду заяви, відповідач листом від 10.10.2018 № 2866 відмовив у виплаті індексації грошового забезпечення посилаючись на те, що відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає та на відсутність фінансових ресурсів.

В свою чергу, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду по справі №240/4944/19 від 21.11.2018 року, яке набрало законної сили 14.03.2019, визнано протиправними дії Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 08 серпня 2018 року та зобов`язано Житомирський зональний відділ Військової служби нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день виключення зі списків особового складу - 08 серпня 2018 року.

Судом першої інстанції із скриншоту Інтернет-банку Приват 24 встановлено, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідачем була виплачена 22.04.2019 (а.с.32).

25.04.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (а.с.30).

Листом від 13.05.2019 №1388 Житомирський зональний відділ Військової служби правопорядку відмовив позивачу в задоволенні його заяви, зазначивши при цьому, що оскільки індексація грошового забезпечення виплачена позивачу 18.04.2019, то на разі відсутні будь-які законні підстави для здійснення її перерахунку та доплати (а.с.31).

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач відмовляючи у перерахунку та виплаті індексації позивачу за період з 08.08.2018 року по 22.04.2019 року діяв протиправно та всупереч нормам чинного законодавства України. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, ЗУ "Про державну кримінально-виконавчу службу України", ЗУ "Про Національну поліцію", ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

В силу приписів п. 242 вказаного Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Слід зазначити, що вказаним Положенням №1153/2008 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення військовослужбовця.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

З матеріалів справи вбачається, що наказом начальника Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку від 17.07.2018 № 11-РС позивач звільнений у запас за п. "к" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та наказом начальника Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку від 08.08.2018 № 162 виключений зі списків особового складу Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку, тоді як, фактичний розрахунок (виплату індексації грошового забезпечення при звільненні) проведено лише 22.04.2019.

Однак, позивач вважаючи розрахунок неправомірним, звертався до суду з позовом, який стосувався належних виплат звільненому працівникові.

Згідно з вимогами ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За такого правового врегулювання, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Аналізуючи зазначені норми, апеляційний суд дійшов висновку, що їх положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати (грошового забезпечення), що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Натомість, спірні правовідносини за своєю суттю є спором, що виник внаслідок невиконання судового рішення, що виключає можливість застосування положень ст.117 КЗпП України.

Тому, враховуючи вищезазначене колегія суддів приходить до висновку, що положення статті 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Вказана правова позиція суду першої інстанції узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною 2 статті 8 КАС України.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08.04.2010 передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.

Отже, відсутні підстави стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 24.01.2018 у справі №807/1502/15 та від 27.06.2018 у справі №810/1543/17.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.