Справа № 420/2214/19
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/2214/19
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛБВ КАРГО» до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA500000/2019/000195/2,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛБВ КАРГО» звернулось з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA500000/2019/000195/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем під час розмитнення товарів, придбаних відповідно до укладеного Контракту №LZ1 від 22.11.2018 року, до Одеської митниці ДФС подано митну декларацію, в якій було зазначено вартість товарів 44 099,7 доларів США. Митна вартість товарів, заявлена позивачем за основним методом, тобто за ціною Контракту щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Для підтвердження митної вартості товарів позивач надав до Одеської митниці ДФС всі необхідні документи, що підтверджують вартість таких товарів. Проте, не зважаючи на надані документи, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000195/2 від 27.01.2019 року, яким було скориговано вартість товарів за резервним методом.

Позивач вказував на те, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Одеська митниця ДФС заявлені вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні з наступних підстав.

Під час митного контролю товарів за митною декларацією №UА500060/2019/001119 від 17.01.2019 року програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України - прийняття рішення про коригування митної вартості.

Також під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією №UА500060/2019/001119 від 17.01.2019 року було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, тощо) відсутня інформація щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів;

2) до митної декларації №UА500060/2019/001119 від 17.01.2019 року додані рахунок- фактура (інвойс) №L5-1 від 22.11.2018 року та пакувальний аркуш №L5-1 від 22.11.2018 року, які не відповідали даним, вказаним у графі 44 митної декларації №UА500060/2019/001119 від 17.01.2019 року (рахунок-фактура (інвойс) №LZ1 від 22.11.2018 року, пакувальний лист №LZ1 від 22.11.2018 року.

Таким чином, відповідач зазначає, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статті 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VІ, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.

Додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів ТОВ «ЛБВ КАРГО» або його уповноваженими представниками до Одеської митниці ДФС надано не було.

Таким чином, Одеська митниця ДФС під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості №UА500000/2019/000195/2 від 27.01.2019 року, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500060/2019/00041 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підставі для задоволення адміністративного позову ТОВ «ЛБВ КАРГО».

Позивачем було надано відповідь на відзив, відповідно до якої надані позивачем документи до митного оформлення містили відомості про вартість пакування, яка входить у загальну ціну товару, пакування не оплачувалось окремо і відповідно не виносилося в окрему графу. Щодо відсутності документів на підтвердження оплати, позивач зазначив, що ТОВ «ЛБВ КАРГО» не надало таких документів, оскільки ним не було здійснено вказаної оплати за товар, що узгоджується з умовами Контракту. Позивач також зазначає, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції), таким чином у відповідача були наявні всі документи для визначення митної вартості товару за цим методом. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року позовні вимоги ТОВ «ЛБВ КАРГО» задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000195/2 від 27.01.2019 року.

На вказане рішення Одеською митницею ДФС подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ЛБВ КАРГО» до Одеської митниці ДФС у повному обсязі.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

22.11.2018 року між ZHEJIANG RRR OPTOELECTRONIC TECHNOLOGY CO., LTD (продавець) та ТОВ «ЛБВ КАРГО» (покупець) було укладено Контракт №LZ1.

Згідно п. 1 Контракту №LZ1 від 22.11.2018 року продавець продає, а покупець купує товари зазначені в проформу-інвойсі, який є невід`ємною частиною цього Контракту.

Пунктом 3 Контракту №LZ1 від 22.11.2018 року передбачено, що маючи на меті просування свого товару на споживчому ринку України, продавець надає покупцеві відстрочку платежу за товар. Оплата товару повинна бути проведена після реалізації поставленої покупцеві партії, але не пізніше, ніж 365 календарних днів з моменту поставки товару. Фактом поставки є оформлена вантажна митна декларація в Україні.

Відповідно до п. 5 Контракту №LZ1 від 22.11.2018 року продавець відвантажить товари за цим Контрактом на умовах СРТ - Одеса, Україна, відповідно до міжнародних правил Інкотермс 2010.

Згідно Специфікації №1 до Контракту №LZ1 від 22.11.2018 року загальна вартість товарів, що поставляються складає 44099,7 доларів США.

На виконання умов Контракту №LZ1 від 22.11.2018 року, ТОВ «ЛБВ КАРГО» до Одеської митниці ДФС подано митну декларацію №UA500060/2019/002384, на умовах поставки СРТ, код товару 94054010.

Як вбачається з митної декларації №UA500060/2019/002384, митна вартість товару заявлена позивачем за основним методом, тобто за ціною Контракту щодо товарів, які імпортуються, а саме за ціною у розмірі 44 099,7 доларів США.

До митної декларації №UA500060/2019/002384 позивачем було надано: Контракт №LZ1 від 22.11.2018 року; специфікацію №1 до Контракту №LZ1 від 22.11.2018 року; пакувальний лист №L5-2 від 22.11.2018 року; митна декларація відправника; інформація про ціну; міжнародна товарно-транспортна накладна №286580/1; акт №WGT129800; довіреність; коносамент №WMS18103963; інвойс №L5-2 від 22.11.2018 року; лист від 21.01.2019 року ZHEJIANG RRR OPTOELECTRONIC TECHNOLOGY CO., LTD.

Одеською митницею ДФС були опрацьовані подані декларантом документи, які підтверджують митну вартість товарів, і встановлено, що вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, а саме: 1) відповідно до пп. в) п. 1 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначення митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки, або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі, тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару; 2) до митної декларації додано інвойс №L5-1 від 22.11.2018 року та пакувальний аркуш №L5-2 від 22.11.2018 року, які не відповідають даним, вказаним в графі 44 даної митної декларації.

За таких обставин відповідачем було зобов`язано позивача протягом 10 календарних днів надати додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

На вимогу Одеської митниці ДФС, позивачем надано: копію декларації країни відправлення; прайс-лист виробника товару; висновок про вартісні характеристики товарів; заява про купівлю іноземної валюти.

За результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України, поданих 17.01.2019 року до вантажної митної декларації №UA500060/2019/001119, Одеською митницею ДФС прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500060/2019/00041.

27 січня 2019 року Одеською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000195/2, відповідно до рядка 30, загальна вартість товарів склала 68 260,09 доларів США.

Не погодившись із вказаним рішення про коригування митної вартості товарів, ТОВ «ЛБВ КАРГО» звернулось з адміністративним позовом про його оскарження.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до положень статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями ч. 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщується через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Декларація митної вартості подається у разі: 1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни; 2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу; 3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.

В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ч.2 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Колегією суддів встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості стали висновки митного органу про те, що документи, надані позивачем не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, а саме: 1) відповідно до пп. в) п. 1 ч. 10 ст. 58 МК України при визначення митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки, або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Однак, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі, тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару; 2) до митної декларації додано інвойс №L5-1 від 22.11.2018 року та пакувальний аркуш №L5-2 від 22.11.2018 року, які не відповідають даним, вказаним в графі 44 даної митної декларації.

Враховуючи наведені обставини, відповідачем було зобов`язано позивача протягом 10 календарних днів надати додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Судом встановлено, що позивачем для митного оформлення товарів, окрім іншого, надано також пакувальний лист №L5-2 від 22.11.2018 року, в якому зазначено вага брутто (вага товару із упаковкою), вага нетто (вага товару без упаковки) та вага пакування. Із наведеного вбачається, що вартість пакування включена в загальну ціну товару.

Також позивачем було надано до суду та відповідачу лист виробника товару довільного змісту від 21.01.2019 року, в якому також зазначено, що вартість пакування включена в загальну ціну контракту.

За таких обставин колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про неможливість встановити вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, оскільки вартість пакування входить у загальну ціну товару, пакування не оплачувалось окремо і відповідно не виносилося в окрему графу декларації.

Крім того, необґрунтованим є посилання апелянта на те, що декларантом не було надано банківських платіжних документів, які стосуються оплати за товар. Так, положеннями п. 3 Контракту №LZ1 від 22.11.2018 року передбачено, що маючи на меті просування свого товару на споживчому ринку України, продавець надає покупцеві відстрочку платежу за товар. Оплата товару повинна бути проведена після реалізації поставленої покупцеві партії, але не пізніше, ніж 365 календарних днів з моменту поставки товару. Фактом поставки є оформлена вантажна митна декларація в Україні.

Тобто, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що ТОВ «ЛБВ КАРГО» не мало можливості надати банківські платіжні документи за придбаний товар, оскільки відповідно до умов Контракту №LZ1 від 22.11.2018 року позивачу надано відстрочку платежу за товар, а тому оскільки 365 календарних днів з моменту поставки не пройшло, обов`язку по оплаті товару у позивача не виникло.

Стосовно допущеної декларантом технічної описки при формуванні митної декларації №UA500060/2019/002384 у графі 44 та зазначення номера контракту, за яким сформовані інвойс та пакувальний лист, колегія суддів погоджується із висновком, що наявність технічної описки не може слугувати підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів.

Доводи апелянта про те, що декларантом не були подані документи згідно з переліком та відповідно до умов зазначених у ч. 2-4 ст. 53 МК України спростовується змістом картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500060/2019/00041, що містить посилання на подання позивачем з митною декларацією основних документів, які підтверджують митну вартість товарів згідно вимог статті 53 МК України, а також самим оскаржуваним рішенням про коригування заявленої митної вартості товарів №UA500000/2019/000195/2 від 27.01.2019 року, зі змісту якого вбачається надання позивачем на вимогу митного органу додаткових документів.

Таким чином, вказані апелянтом відомості не спростовують числові значення складових митної вартості товарів, зазначених позивачем у митній декларації, а також не свідчать про наявність у документах розбіжностей, що не дозволяють встановити вартість товару за основним методом.

За таких обставин необґрунтованим є висновок митного органу про те, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено та не зазначено інформації, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та, відповідно, до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Так, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митний орган повинен здійснити дослідження документів стосовно поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.

Наявні у матеріалах справи документи є належними та у повній мірі відповідають вимогам МК України щодо документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак в даному випадку митний орган фактично залишив їх поза увагою, що призвело до безпідставного застосування митницею іншого методу визначення митної вартості.

Колегія суддів наголошує, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 лютого 2019 року по справі 825/648/17 визначено, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Колегія суддів також звертає увагу на той факт, що в даному випадку митним органом використано МД №UA100010/2019/306815 від 15.01.2019 року, яка передбачає умови поставки DAP, тоді як згідно митної декларації №UA500060/2019/002384 та документів поданих ТОВ «ЛБВ КАРГО» поставка товару відбувалась на умовах CPT.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ТОВ «ЛБВ КАРГО» підлягають задоволенню.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач (апелянт), який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.