Справа № 560/1379/19
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1379/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

10 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року приватний нотаріус Клімчук А.В. звернулась в суд з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області, та просила :

- визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ,-

рішення :

1. № від 17.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якому донараховано 38072,19 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовані штрафні санкції в розмірі 7614,44 грн.

2. №005041303 від 17.04.2019 про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), згідно якого застосовано штраф в розмірі 941,54 грн.

податкові повідомлення-рішення :

3. №005021303 від 17.04.2019, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків і зборів, у т.ч. з податку на доходи фізичних осіб за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 3110,53 грн.

4. №005021303 від 17.04.2019, згідно з яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510,00 грн.

5. №005081303 від 17.04.2019, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у т.ч. з податку з доходів фізичних осіб за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 258,99 грн.

6. вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 17.04.2019 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 38072,19 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовані податкове повідомлення-рішення №005021303, рішення №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 17 квітня 2019 року.

У решті позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням в частині задоволення позову, його оскаржило ГУ ДФС у Хмельницькій області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права та без урахування фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано того, що позивачем не виконано вимоги ІІІ розділу Порядку та п. 176.2 ст. 176 ПК України, що полягає у не внесенні у повному обсязі відомостей до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого та виплаченого на користь платників податків, що призвело до зміни платника податків. Крім того, позивач був зобов`язаний обчислювати суми єдиного внеску щомісячно в розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід, та з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, і сплатити її до 01 травня наступного року за звітним.

ОСОБА_1 у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

За клопотанням представника ГУ ДФС у Хмельницькій області на підставі ст.52 КАС України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 суд апеляційної інстанції в порядку процесуального правонаступництва здійснив заміну сторони в процесі- Головне управління ДФС у Хмельницькій області на правонаступника - Головне управління ДПС у Хмельницькій області.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

ОСОБА_1 є приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, що підтверджується Реєстраційним посвідченням №134, виданим Головним управлінням Юстиції у Хмельницькій області 15.07.2010, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №7864, видане Міністерством Юстиції України 06.11.2009.

Позивач взята на облік платників податку 26.07.2010 №86990, що підтверджується довідкою ДПІ у м. Хмельницькому №23232 від 14.10.2011, на облік платників страхових внесків позивач взята 22.07.2010 №49728, що підтверджується повідомленням страхувальнику від 22.07.2010 управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому.

Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

За результатами перевірки, посадовими особами відповідача складено акт від 06.03.2019 №0132/22-01-13-03/ про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

У висновку вищевказаного акта перевірки зазначено, що документальною позаплановою перевіркою встановлені порушення, допущені самозайнятою особою ОСОБА_1 :

1. п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 55 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", п. 3 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства доходів і зборів України 20.04.2015 №449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953, фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування всього на суму 38072,19 грн, в тому числі 2017 рік - 38072,19 грн.

2. п. 119.2 ст. 119 розділу ІІ, абз. "б" п. 176.2 ст. 176 розділу ІV Податкового кодексу України, п. 3.1, п. 3.2, п. 3.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 №111/26556, самозайнятою особою ОСОБА_1 не в повному обсязі подані розрахунки за формою 1-ДФ до ДПІ у м. Хмельницькому за І - ІV квартали 2017 року.

3. пп. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168, пп. "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 4841,11 грн.

4. абз. 1 ч. 5, абз. 2 ч. 8 ст. 9 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме несвоєчасне перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік в розмірі 9415,36 грн.

5. пп. 1.4, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне перерахування до бюджету військового збору в розмірі 403,03 грн.

6. ст. 33 Закону України "Про оплату праці" та ст. 95 Кодексу законів про працю України - самозайнятою особою ОСОБА_1 не проводилась індексація заробітної плати найманим працівникам за 2017 рік.

За результатами проведеної перевірки, відповідачем відносно позивача прийняті :

- рішення № від 17.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно з яким позивачеві донараховано штрафних санкцій в розмірі 7614,44 грн.

- рішення №005041303 від 17.04.2019 про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), згідно якого до ОСОБА_1 застосовано штраф в розмірі 941,54 грн.

- податкове повідомлення-рішення №005021303 від 17.04.2019, згідно з яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податків і зборів, у т.ч. з податку на доходи фізичних осіб за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 3110,53 грн.

- податкове повідомлення-рішення №005021303 від 17.04.2019, згідно з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем податку на доходи фізичних осіб в розмірі 510,00 грн.

- податкове повідомлення-рішення №005081303 від 17.04.2019, згідно з яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у т.ч. з податку з доходів фізичних осіб за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 258,99 грн.

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 17.04.2019 про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 38072,19 грн.

Позивач, не погодившись із вказаними вимогою та рішеннями відповідача, оскаржила їх до суду.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що висновки контролюючого органу в обумовленій частині є протиправними, а відтак, прийняті на їх підставі податкове повідомлення-рішення №005021303, рішення №, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 17 квітня 2019 року підлягають скасуванню.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 14.1.180 ПК України встановлено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

За змістом підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 №3425-XII (далі - Закон №3425-XII) нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно зі статтею 32 Закону №3425-XII, приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 164.1 статті 164 ПК базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пункту 178.2 статті 178 ПК, доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу

За змістом пункту 178.3 статті 178 ПК оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Пунктом 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір. Підпунктом 1.2 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК визначено що об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід фізичної особи).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є страхувальники - особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI передбачено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що позивач, як самозайнята особа, яка здійснює незалежну професійну нотаріальну діяльність є платником податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску, базою обчислення яких є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід від такої діяльності.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 ПК. Так, згідно з положеннями п. 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Системній аналіз положень статей 3, 32 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 №3425-XII, підпункт 14.1.226 пункту 14.1 статті 14, пунктів 178.1, 178.6 Податкового кодексу України, пункту 2 частини першої статті 1, пунктів 4, 5 частини першої статті 4, пункт 2 частини першої, частини третьої статті 7, частини 11 статті 8, частини другої, абзацу четвертого та п`ятого частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Міністерством доходів та зборів України наказом від 09.09.2013 №454 , який зумовив висновок про те, що фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, зокрема нотаріальною діяльністю, самі за себе формують та подають до органів доходів і зборів звіт один раз на рік до 01 травня року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку.

Відповідне положення міститься і в Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 08 жовтня 2010 року №22-2, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2011 року за №1014/18309, яка діяла до 08 січня 2014 року.

Згідно зі звітами, поданими ОСОБА_1 , впродовж 2017 року нею було отримано дохід (прибуток) помісячно в наступних розмірах: з січня 2017 по листопад 2017 (включно) - 3200,00 грн. щомісячно та за грудень 2017 - 217105,59 грн.

Визначаючись з доводами відповідача щодо правомірності розрахунку щомісячної суми чистого оподатковуваного доходу отриманого позивачем протягом 2017 року шляхом ділення загальної суми чистого оподатковуваного доходу отриманого позивачем у 2017 році на 12 календарних місяців для визначення бази нарахування єдиного внеску, суд вказує наступне.

Суд апеляційної інстанції вважає, що податковим органом впродовж усього розгляду справи не доведено положення Закону або іншого нормативно-правового акту, які є джерелом права, в розумінні статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року) та в редакції статті 9 цього кодексу, яка діяла до 15 грудня 2017 року, які зобов`язують самозайняту особу - приватного нотаріуса проводити обчислення суми єдиного внеску з середньомісячного чистого доходу, вирахуваного шляхом ділення річного чистого доходу на 12 місяців.

Апеляційний сул погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність обов`язку позивача ділити суму доходу, отриману за рік в рівних частинах (визначення середньоарифметичної величини), для визначення доходу на яку нараховується єдиний внесок.

Місцевим судом правильно зазначено, що єдиною вимогою до такої особи є відповідність даним річної податкової декларації. Встановлений механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, передбачає, що приватний нотаріус самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця та переносить такі дані до таблиці 3 (Додаток №5 відповідно до Порядку №454 та Порядку №22-2).

Сума доходу, на який нараховується єдиний внесок, за даними самозайнятої особи ОСОБА_1 визначена шляхом подання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017 рік. Відповідач під час перевірки не встановив розбіжностей, чи порушень щодо правильності визначення суми чистого оподаткованого доходу в декларації за 2017 рік , однак, самостійно розділив її рівними сумами на 12 місяців по кожному року, і з урахуванням цього нарахував Позивачу грошові зобов`язання з єдиного внеску, які в свою чергу обумовили застосування штрафу та нарахування пені.

Оцінюючи спірні правовідносини суд першої інстанції врахував, що з 29 травня 2015 року процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами (далі - фіскальні органи), визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція №449).

Відповідно до п. 5 розділу IV Інструкції № 449, базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується відповідна ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції.

Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при визначенні бази для нарахування єдиного соціального внеску шляхом ділення річного чистого доходу на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий, контролюючим органом порушені вимоги підпункт 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме чистий оподатковуваний дохід, неправомірно завищений та не відповідає поданій податковій декларації про майновий стан і доходи приватного нотаріуса ОСОБА_1 . за 2017 рік.

Стосовно висновку податкового органу щодо порушення платником податків підпункту «б» пункту 176.2 статті 176, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу, а саме подання не у повному обсязі, податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб-підприємців за товари (роботи, послуги) (форма № 1-ДФ), слід зазначити про таке.

Відповідно до пункту 18.1 статті 18 Податкового кодексу України, податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Аналіз зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що податковим агентом визнається особа, яка не лише виплачує дохід фізичній особі, але й нараховує, утримує та сплачує податок до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Разом з тим, відповідно до пункту 177.8 ст. 177 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Таким чином, самозайнята особа є податковим агентом у відношенні до фізичної особи-підприємця і відповідно, повинна подавати звіт за формою № 1-ДФ лише у випадку, коли самозайнята особа виплачує дохід фізичній особі-підприємцю, та нараховує, утримує і сплачує податок до бюджету з цього доходу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 805/3649/17-а.

Однак, зважаючи на те, що фізичними особами-підприємцями, щодо яких позивачем не була зазначена інформація у формі № 1-ДФ, були надані копії документів, що підтверджують їх державну реєстрацію як суб`єктів підприємницької діяльності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, що позивачем правомірно відповідно до пункту 177.8 статті 177 Податкового кодексу України податок на доходи не утримувався, оскільки в даному випадку остання не виступає податковим агентом щодо таких осіб. Обов`язок щодо подання інформації про виплату доходу зазначеним фізичним особам-підприємцям, з якими укладено цивільно- правові договори, за формою № 1-ДФ у позивача відсутній.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність податкового повідомлення- рішення №005021303 від 17 квітня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в зазначеній частині.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, та є тотожними відзиву на адміністративний позов, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 11 жовтня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Совгира Д. І.