Справа № 160/6750/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2019 року Справа № 160/6750/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГолобутовського Р.З.
за участі секретаря судового засіданняГрунської Ю.О.
позивача представника позивача представника відповідача Підлісного В.Є., Пташинського О.А., Пономарьова Г.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
17.07.2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з безпеки на транспорті № 140-к від 23.01.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору державного контролю та нагляду за безпекою на залізничному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області;
- зобов`язати Державну службу України з безпеки на транспорті поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору державного контролю та нагляду за безпекою на залізничному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області з 23 січня 2019 року;
- зобов`язати Державну службу України з безпеки на транспорті провести нарахування середнього заробітку та провести його виплату на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, а саме з 23 січня 2019 року по день набрання рішенням суду законної сили.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працював на посаді завідувача сектору державного контролю та нагляду за безпекою на залізничному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області. 12.11.2018 року позивач отримав попередження за підписом Голови Укртрансбезпеки Ноняк М., відповідно до якого його повідомили про звільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, через два місяці з дати ознайомлення з цим попередженням (далі - попередження про звільнення). В якості підстави для звільнення в попередженні було вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної служби морського та річкового транспорту України» № 1095 від 06.09.2017 року було створено Державну службу морського та річкового транспорту України, у зв`язку з чим, з Державної служби України з безпеки на транспорті виключені функції з реалізації державної політики у сфері безпеки на морському та річковому транспорті та зменшено граничну чисельність Укртрансбезпеки на 226 осіб. Також у попередженні вказано, що відповідно до структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті на 2018 рік, введених в дію наказом Укртрансбезпеки «Про введення в дію структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті на 2018 рік» № 805 від 05.10.2018 року було виключено посаду завідувача сектору державного контролю та нагляду за безпекою на залізничному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області. Незважаючи на наявність вакансій для переведення позивача на іншу посаду, наказом Державної служби України з безпеки на транспорті за № 140-к від 23.01.2019 року позивач був звільнений з займаної посади завідувача сектору державного контролю та нагляду за безпекою на залізничному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Укртрансбезпеки, відповідно до п.1 ч. 1, ч. 4 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення з посади завідувача сектору державного контролю та нагляду за безпекою на залізничному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області незаконним, необґрунтованим, а наказ про звільнення таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Ухвалою суду від 19.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження.
12.08.2019 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 22.08.2019 року задоволено клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
27.08.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що 12.11.2018 року ОСОБА_1 отримав попередження за підписом Голови Державної служби України з безпеки на транспорті Ноняк М., відповідно до якого його повідомили про звільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, через два місяці з дати ознайомлення з цим попередженням. Одночасно у вищезазначеному попередженні відповідач належним чином обґрунтував причини скорочення чисельності штату працівників та зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної служби морського та річкового транспорті України» № 1095 від 06.09.2017 року було утворено Державну службу морського та річкового транспорту України, у зв`язку з чим, з Державної служби України з безпеки на транспорті виключені функції з реалізації державної політики у сфері безпеки на морському та річковому транспорті та зменшено граничну чисельність Укртрансбезпеки на 226 осіб. Також у попередженні вказано, що відповідно до структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті на 2018 рік, введених в дію наказом Укртрансбезпеки «Про введення в дію структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті за 2018 рік № 805 від 05.10.2018 було виключено посаду завідувача сектору державного контролю та нагляду за безпекою на залізничному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області. 23.01.2019 згідно із наказом Державної служби України з безпеки на транспорті № 140-к завідувача сектору державного контролю та нагляду за безпекою на залізничному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області ОСОБА_1 звільнено із займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідач вважає, що вищезазначений наказ винесено правомірно та він жодним чином не порушує прав, свобод та інтересів позивача.
Ухвалою суду від 13.09.2019 року задоволено клопотання Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
16.09.2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано аналогічну викладеній у позовній заяві правову позицію та зазначено, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними, такими, що не підкріплені жодними належними доказами та не відповідають нормам чинного законодавства.
Ухвалою суду від 17.09.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі закрито та ухвалено розглядати справу по суті.
Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та у відповіді на відзив, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив, що міститься у матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 працював на посаді завідувача сектору державного контролю та нагляду за безпекою на залізничному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області.
12.11.2018 року ОСОБА_1 отримав попередження за підписом Голови Укртрансбезпеки Ноняк М., відповідно до якого його повідомлено про звільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, через два місяці з дати ознайомлення з цим попередженням.
В якості підстави для звільнення в попередженні вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної служби морського та річкового транспорту України» № 1095 від 06.09.2017 року створено Державну службу морського та річкового транспорту України, у зв`язку з чим, з Державної служби України з безпеки на транспорті виключені функції з реалізації державної політики у сфері безпеки на морському та річковому транспорті та зменшено граничну чисельність Укртрансбезпеки на 226 осіб.
Також у попередженні вказано, що відповідно до структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті на 2018 рік, введених в дію наказом Укртрансбезпеки «Про введення в дію структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті на 2018 рік» № 805 від 05.10.2018 року виключено посаду завідувача сектору державного контролю та нагляду за безпекою на залізничному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області.
Так, наказом Державної служби України з безпеки на транспорті за № 140-к від 23.01.2019 року ОСОБА_1 звільнений з займаної посади завідувача сектору державного контролю та нагляду за безпекою на залізничному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Укртрансбезпеки, відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до приписів ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженості, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також, порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України «Про державну службу».
Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про державну службу» дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Пункт 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» визначає, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, є: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.
Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» процедура вивільнення державних службовців на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті, визначається законодавством про працю.
Звільнення на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також, у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник; на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності , особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку; при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
Встановлено, що відповідачем виконані вищенаведені норми Закону України «Про державну службу» та КЗпП Україн, що є обов`язковими та передують звільненню на підставі пункту 1 частини першої статі 87 Закону України «Про державну службу», з урахуванням положень 49-2 КЗпП України, а саме: позивача у визначеному порядку та належним чином попереджено про наступне звільнення та зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної служби морського та річкового транспорту України» № 1095 від 06.09.2017 року було створено Державну службу морського та річкового транспорту України, у зв`язку з чим, з Державної служби України з безпеки на транспорті виключені функції з реалізації державної політики у сфері безпеки на морському та річковому транспорті та зменшено граничну чисельність Укртрансбезпеки на 226 осіб. Також, було вказано, що відповідно до структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті на 2018 рік, введених в дію наказом Укртрансбезпеки «Про введення в дію структури та штатного розпису Державної служби України з безпеки на транспорті на 2018 рік» № 805 від 05.10.2018 року виключено посаду завідувача сектору державного контролю та нагляду за безпекою на залізничному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області.
Крім того, відповідачем здійснено детальний аналіз професійно-трудової діяльності ОСОБА_1 щодо відповідності критеріям визначених у ст. 42 КЗпП України, відповідно до якого було встановлено, що ОСОБА_1 не належить до переліку тих осіб, які мають переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в порівнянні з іншими особами, посади яких підпали під скорочення.
З огляду на викладене, твердження позивача щодо того, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) не з?ясовувала інформацію про кваліфікацію, досвід трудової діяльності, сімейний стан ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що базуються на помилкових та суб`єктивних припущеннях.
Більш того, необхідно зазначити, що в Управлінні Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області була вакантна лише посада заступника начальника Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області - начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті з посадовим окладом - 8000,00 грн., яка не є рівноцінною посадою державної служби, в розумінні статті 87 Закону України «Про державну службу», оскільки посадовий оклад завідувача сектору державного контролю та нагляду за безпекою на залізничному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області є значно нижчим в порівнянні з посадовим окладом заступника начальника Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області - начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті (5400,00 грн.).
При цьому, слід враховувати й той факт, що згідно з Витягом із штатного розпису на 2018 рік Державної служби України з безпеки на транспорті, затвердженої наказом Укртрансбезпеки від 19.02.2018 року № 162, який вводився в дію 01.01.2018 року, гранична чисельність штату Управління Укртрансбезпеки в Дніпропетровські області становила 31 особу, водночас, згідно з Витягом із штатного розпису на 2018 рік Державної служби України з безпеки на транспорті, затвердженої наказом Укртрансбезпеки від 05.10.2018 року № 805, який вводився в дію 05.10.2018 року гранична чисельність штату Управління Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області вже становила 19 осіб.
Так, штатна чисельність працівників Укправління Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області скоротилася майже вдвічі, що у свою чергу свідчить про те, що відповідач був позбавлений можливості запропонувати всім працівникам, що підпадали під скорочення, рівнозначні посади.
Крім того, ч.ч.1-3 ст.43 КЗпП України визначає, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), ч.1 ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попереднього згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.
Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.
Порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця встановлені і в Законі України «Про професійні, спілки, їх права та гарантії діяльності».
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.
З оскарженого наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору державного контролю та нагляду за безпекою на залізничному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників видно, що підставою для звільнення послугував, зокрема, лист Первинної профспілкової організації працівників Державної служби України з безпеки на транспорті № 01 від 10.01.2019 року.
Встановлено, що 20.12.2018 року листом Первинної профспілкової організації працівників Державної служби України з безпеки на транспорті № 52 повідомлено про розгляд питання про надання згоди на звільнення працівників служби, яке було призначено на 22.12.2018 року о 12 год. 00 хв.
З вказаним листом ОСОБА_1 ознайомлено 26.12.2018 року.
Повторне засідання Первинної профспілкової організації працівників Державної служби України з безпеки на транспорті призначене на 26.12.2018 року о 12 год. 00 хв.
Суд звертає увагу на те, що не зважаючи на те, що про проведення повторного засідання Первинної профспілкової організації працівників Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_1 дізнався у день такого засідання тобто 26.12.2019 року, так він не був позбавлений права направити до профспілки листа про відкладення розгляду питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 зі служби.
Більш того, згода Первинної профспілкової організації працівників Державної служби України з безпеки на транспорті надана 10.01.2019 року тобто позивач з 26.12.2018 року по 10.01.2019 року був обізнаний про те, що Первинною профспілковою організацією працівників Державної служби України з безпеки на транспорті розглядається питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 зі служби, однак, жодних дій направлених на захист своїх прав як працівника не вчиняв, що у свою чергу свідчить про незацікавленість позивача.
Необхідно також звернути увагу на те, що чинним законодавством не визначено обов`язку відповідача перевіряти правомірність надання згоди профспілкового комітету на відповідність нормам законодавства.
Відповідно до п. п. 18-19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника, згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм; законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.
Таким чином, оскільки судом не встановлено підстав для визнання оскаржуваного наказу протиправним, правові підстави для поновлення позивача на посаді завідувача сектору державного контролю та нагляду за безпекою на залізничному транспорті Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області також відсутні. Відтак, і похідна вимога щодо проведення нарахування середнього заробітку та його виплати на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, суд робить висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 2, 73, 77, 90, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 вересня 2019 року.

Суддя Р.З. Голобутовський