Справа № 420/1813/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/1813/19
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до директора Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив про зобов`язання Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області представляти інтереси ОСОБА_1 в суді (надати безкоштовного адвоката для представництва).

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що він є інвалідом 1 групи, непрацездатним, з обмеженими фізичними можливостями та має ряд захворювань, в зв`язку з цим позивач просив Регіональний центр по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області представляти його інтереси в суді (надати безкоштовного адвоката для представництва).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року позовні вимоги було залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та задовольнити позов.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції було встановлено, що 11 грудня 2018 року до Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області надійшло звернення ОСОБА_1 , скероване Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області, щодо припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги та скасування доручень.

Пізніше, 18 грудня 2018 року до Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області надійшло усне звернення ОСОБА_1 щодо відмови у наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Листом Регіонального центру по наданню безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області від 10 січня 2019 року №05-07/46 ОСОБА_1 повідомлено, що він на теперішній час не підпадає під жодну з категорій осіб, передбачених ч.1 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу». Згідно довідки про розмір пенсії та соціальної допомоги середньомісячний дохід позивача складає 3630 грн., що перевищує розмір двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, у зв`язку з чим місцевими центрами прийнято рішення про припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що дохід позивача перевищує розмір двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, що, у відповідності до положень ч.1 ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», позбавляє його права на безоплатну вторинну правову допомогу.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України.

Преамбулою Закону України "Про безоплатну правову допомогу" (далі Закон) визначено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги.

Безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел (п.1 ч.1 ст.1 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Розділ III Закону регламентує питання надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Так, зі змісту ст.13 Закону вбачається, що безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг:

1) захист;

2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;

3) складення документів процесуального характеру.

Положеннями ч.1 ст.14 Закону передбачено, що право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають, зокрема, особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб - на всі види правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Так, з матеріалів справи вбачається та сторонами не оскаржується, що позивач звертався до Першого, Другого та Третього місцевих центрів з метою отримання безоплатної вторинної правової допомоги з різних правових питань. Після розгляду звернень та поданих документів, які підтверджували належність позивача до вразливих категорій осіб, а саме як особи з інвалідністю, яка отримує пенсію або допомогу у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, були прийняті рішення про надання позивачу безоплатної вторинної правової допомоги та призначені відповідні адвокати/представники.

Водночас, статтею 23 Закону передбачено підстави та порядок припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги. Так, ч.1 вказаної статті визначено, що надання безоплатної вторинної правової допомоги припиняється за рішенням Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у разі, якщо, зокрема, обставини чи підстави, за наявності яких особа була віднесена до однієї з категорій осіб, передбачених статтею 14 цього Закону, припинили своє існування.

З довідки Департаменту праці та соціальної політики Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м.Одеси №14-02-13/2391 від 31 серпня 2018 року вбачається, що позивач отримує державну соціальну допомогу як інваліду з дитинства 1-ї групи у розмірі 2178,00 грн..

Також, відповідно до довідки Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №11500 від 31 серпня 2018 року позивач отримує пенсію в разі втрати годувальника у розмірі 1452,00 грн..

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 01 грудня 2018 року установлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у розмірі 1497,00 грн..

Таким чином, оскільки загальний дохід позивача (соціальна допомога як інваліду з дитинства 1-ї групи та пенсія в разі втрати годувальника в сумі дорівнює 3630,00 грн.) перевищує розмір двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб та з урахуванням положень ч.1 ст.14 Закону, колегія суддів не вбачає законодавчо визначених підстав для отримання позивачем безоплатної вторинної правової допомоги та задоволення відповідних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги з приводу наявності ознак правової дискримінації позивача, як особи з інвалідністю з дитинства, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Положеннями ч.3 ст.6 вищевказаного закону передбачено, що не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Колегія суддів з огляду на сутність даних спірних правовідносин та в контексті переліку осіб, які мають право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги (ч.1 ст.14 Закону) зазначає, що статус особи з інвалідністю не тільки не дискримінує таку особу, а навпаки, передбачає можливість особи з інвалідністю отримати безоплатну вторинну правову допомогу, в той час як інші особи (відсутні в переліку осіб в Законі, які мають право на отримання спірної допомоги) позбавлені можливості отримання безоплатної вторинної правової допомоги.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у особи інвалідності не є безумовною підставою для надання їй спірної правової допомоги, законодавець визначив певний рівень доходу, досягнення якого унеможливлює отримання особою безоплатної вторинної правової допомоги.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.