Справа № 823/263/16
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2019 року

Київ

справа №823/263/16

адміністративне провадження №К/9901/10445/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді: Мартинюк Н.М.,

суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Кривохижої О.О.,

представника відповідача - Ступака Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області

на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року (головуючий суддя: Рідзель О.А.)

і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року (головуючий суддя: Мацедонська В.Е., судді: Лічевецький І.О., Мельничук В.П.)

у справі №823/263/16

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Черкаської області

про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення середнього заробітку.

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у березні 2016 року звернувся з адміністративним позовом до Прокуратури Черкаської області, в якому просив: визнати неправомірними дії відповідача в частині ненадання належної відповіді на звернення позивача від 4 лютого 2016 року; визнати неправомірною бездіяльність відповідача в частині невиплати позивачеві середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 46266,44 грн; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 6890,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказом прокурора Черкаської області від 26 серпня 2015 року №573к його звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». На підставі рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року, наказом прокурора Черкаської області від 21 грудня 2015 року №816к внесено зміни до наказу від 26 серпня 2015 року №573к в частині підстав звільнення позивача та доповнено, зокрема пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - «КЗпП України»), якою передбачено виплату вихідної допомоги. Зазначена вихідна допомога позивачу остаточно виплачена в повному обсязі 15 січня 2016 року, проте, на думку позивача, прокуратурою Черкаської області допущена незаконна бездіяльність щодо невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як це передбачено статтею 117 КЗпП України.

Крім того, позивачем вказано, що за результатами розгляду його заяви від 4 лютого 2016 року прокуратура Черкаської області не виконала встановлений Законом України «Про звернення громадян» обов`язок щодо об`єктивного та всебічного розгляду заяви, надала роз`яснення замість вмотивованого рішення по суті звернення позивача.

Позивачем також наголошено, що зазначені дії відповідача призвели до його душевних страждань, у зв`язку з чим він просить стягнути з відповідача моральну шкоду на його користь.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Черкаський окружний адміністративний суд постановою від 18 квітня 2016 року позовні вимоги задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Прокуратури Черкаської області в частині невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, стягнув з Прокуратури Черкаської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 31604,54 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Прокуратури Черкаської області в частині невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні і стягнувши з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що повний фактичний розрахунок з позивачем проведено 15 січня 2016 року, тому наявні підстави для застосування положень статті 117 КЗпП України, у зв`язку з чим позовна вимога щодо визнання неправомірною бездіяльності Прокуратури Черкаської області в частині невиплати позивачеві середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій Прокуратури Черкаської області в частині ненадання належної відповіді на звернення позивача від 4 лютого 2016 року, суд першої інстанції виходив з того, що листом від 26 лютого 2016 року №11-138 вих-16 Прокуратура Черкаської області відмовила позивачу у виплаті середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, із зазначенням мотивів й обґрунтувань такої відмови, тому заява позивача розглянута по суті з наданням Прокуратурою Черкаської області повної, об`єктивної й обґрунтованої відповіді на порушені позивачем у вказаній заяві питання.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у сумі 6890,00 грн, то суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів перенесених ним душевних страждань, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, пов`язаних з неправомірними діями відповідача і не виплати йому середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні. Позивачем, не надано підтвердження втрат немайнового характеру, на які він посилається, як прояв дійсних негативних наслідків у причинному зв`язку з винністю конкретного суб`єкта публічної адміністрації.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 14 червня 2016 року залишив без змін постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року в цій справі.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції зазначивши, що оскільки остаточний розрахунок з позивачем було проведено 15 січня 2016 року, то слід визнати протиправною бездіяльність Прокуратури Черкаської області в частині невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а також наявність підстав для застосування статті 117 КЗпП України і стягнення з Прокуратури Черкаської області на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 31604,54 грн.

Щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні частини позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначив, що судове рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржувалося, тому суд апеляційної інстанції не переглядав у цій частині рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині визнання протиправною бездіяльності Прокуратури Черкаської області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за весь час затримки розрахунку при звільненні і стягнення з Прокуратури Черкаської області вказаного заробітку у сумі 31604,54 грн й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що після надходження до відділу фінансування та бухгалтерського обліку Прокуратури Черкаської області наказу від 21 грудня 2015 року №816к, яким внесено зміни до наказу від 26 серпня 2015 року №573к, ОСОБА_1 25 грудня 2015 року було нараховано та скеровано на картковий рахунок відповідну суму вихідної допомоги. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Черкаській області було прийнято до оплати від Прокуратури Черкаської області платіжне доручення на виплату вихідної допомоги ОСОБА_1 , яка надійшла на картковий рахунок останнього 28 грудня 2015 року.

Крім того, скаржник вказує на те, що розрахункові операції з працівниками проводяться за допомогою програми ИС-ПРО 7.11.013.999 з автоматичними налаштуваннями, доступ до якої працівники органів прокуратури не мають, оскільки послуги по її системному супроводженню здійснюються сторонніми програмістами на підставі відповідного договору. У зв`язку із змінами в законодавчій базі до програмного забезпечення розробниками випускаються пакети поновлень, черговий з яких 24 грудня 2015 року автоматично встановився до програми ИС-ПРО, через що відбувся збій налаштувань складових, які входять до розрахунку середнього заробітку при нарахуванні вихідної допомоги. Після виявлення програмістами відповідної помилки, Прокуратурою Черкаської області 15 січня 2016 року здійснено донарахування різниці суми на рахунок позивача у розмірі 327,87 грн.

Скаржник вважає, що оскільки у діях Прокуратури Черкаської області відсутня вина за неповне нарахування і виплату вихідної допомоги ОСОБА_1 у грудні 2015 року, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28 грудня 2015 року до 15 січня 2016 року є необґрунтованим.

Також скаржник зазначає, що юридичною підставою виплати позивачу вихідної допомоги, якає є мінімальною державною соціальною гарантією, виникла лише з часу видання прокурором Чернігівської області від 21 грудня 2015 року №816к, що надав право на таку допомогу та яка була відсутня на день його звільнення з органів прокуратури.

Крім того, скаржник вказує, що судами при прийняті рішень не дотримано вимог пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», в якій вказано, що задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

На думку відповідача, у даному випадку судами проігноровано вказану правозастосувальну практику, що тягне за собою надмірну виплату бюджетних коштів і необхідність подальшого повернення у судовому порядку податків й обов`язкових платежів, що підлягають утриманню із заробітної плати. Прокуратура Черкаської області, як податковий агент, зобов`язана виплатити позивачеві суму середнього заробітку за весь час затримки у виплаті одноразової допомоги при звільненні, утримавши із нього при виплаті прибутковий податок з доходів фізичних осіб і єдиний страховий внесок.

Позивач не надав свого відзиву на касаційну скаргу.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до наказу виконувача обов`язків прокурора Черкаської області від 26 серпня 2015 року №573к звільнено молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та державі в суді прокуратури області з 26 серпня 2015 на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органу Прокуратури Черкаської області. Підстава - наказ Генерального прокурора України від 15 липня 2015 року №59ш, заява ОСОБА_1 від 7 серпня 2015 року.

Не погодившись із формулюванням підстав звільнення, викладених у вказаному наказі від 26 серпня 2015 року №573к, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду щодо визнання незаконними дій Прокуратури Черкаської області в частині видання вказаного наказу без посилання на пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України та щодо зміни формулювання причини і підстави звільнення з «пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» на «пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України».

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року в адміністративній справі №823/5037/15 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Черкаської області про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року у справі №823/5037/15 постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нову, якою позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконними дії Прокуратури Черкаської області в частині видання наказу виконувача обов`язків прокурора Черкаської області №573к від 26 серпня 2015 року без посилання на пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України, змінено формулювання причини та підстави звільнення із «пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» на «пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України».

Наказом прокурора Черкаської області від 21 грудня 2015 року №816к внесено зміни до наказу від 26 серпня 2015 року №573к щодо підстав звільнення ОСОБА_1 та викладено його у наступній редакції: «звільнити молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області з 26 серпня 2015 року у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органу Прокуратури Черкаської області (пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункт 1 статті 40 КЗпП України). Відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області відповідно до статті 44 КЗпП України виплатити йому вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку».

Виплата вихідної допомоги позивача у розмірі середнього місячного заробітку була повністю здійснена 15 січня 2016 року, що підтверджується довідкою Прокуратури Черкаської області щодо фактичного розрахунку ОСОБА_1 від 4 квітня 2016 року №18/114 вих16.

4 лютого 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати відшкодування у розмірі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, що передбачено статтею117 КЗпП України та становить, на думку позивача, 46592,26 грн.

Листом від 26 лютого 2016 року №11-138 вих-16 відповідач надав позивачу відповідь, що прокуратура області не має законних підстав для виплати позивачу середнього заробітку за період з часу звільнення з органів прокуратури до дня отримання вихідної допомоги, оскільки при звільненні ОСОБА_1 був проведений з ним повний розрахунок відповідних сум.

ІII. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру», Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці, Законом України «Про оплату праці», який визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У відповідності до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Частина 3 статті 16 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», чинного на час виникнення спірних правовідносин, прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Пункт 1 розділу ХІІІ Закону України «Про прокуратуру» зазначає, що цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім: пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; статей 21, 28-38, 42, 44-50, 62-63, 65-79 цього Закону, які набирають чинності 15 квітня 2017 року; статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року.

IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Суд касаційної інстанції відповідно до частини другої статті 341 КАС України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Законом України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників у зв`язку зі скороченням штатів, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, вносячи наказом від 21 грудня 2015 року №816к зміни до наказу від 26 серпня 2015 року №573к в частині підстав звільнення позивача з посади, відповідач вказав на пункт 1 статті 40 КЗпП України, звільнення на підставі якого гарантує працівнику право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до частини першої статті 44 КЗпП України.

Отже, право позивача на одержання суми середньомісячного заробітку як вихідної допомоги передбачено законодавством, яке покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №823/276/16.

З огляду на наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що у день фактичного звільнення позивача із займаної посади йому належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку, яка у повному обсязі була виплачена лише 15 січня 2016 року.

Верховний Суд відхиляє аргументи відповідача, що право на отримання вихідної допомоги у позивача виникло лише з часу видання наказу від 21 грудня 2015 року №816к, тоді як на день звільнення таке право було відсутнє, оскільки вони не узгоджуються із вимогами законодавства України про працю, так як незалежно від наявності наказу прокуратури, відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом з виплатою всіх гарантованим законодавством коштів, в тому числі і вихідної допомоги.

Верховний Суд також відхиляє аргументи відповідача, що несвоєчасна виплата вихідної допомоги у повному обсязі сталася через помилку у програмному забезпеченні, оскільки обчислення, нарахування і виплата належних працівникам прокуратури сум є питанням внутрішньої організації роботи прокуратури. Стан організації роботи відділу бухгалтерії або кваліфікація програмістів, що здійснюють супровід програмного забезпечення бухгалтерії, не може впливати на реалізацію особою гарантованого КЗпП України права на своєчасне отримання належних виплат.

Враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності Прокуратури Черкаської області в частині невиплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо аргументу відповідача про те, що судами не застосовано пункт 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», то Верховний Суд їх також відхиляє, оскільки ці роз`яснення стосуються випадків розгляду вимог про оплату праці, в той час як виплати за статтею 117 КЗпП України є мірою відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільненні. При цьому, відсутність вказівки в резолютивній частині про те, що сума підлягає стягненню за відрахуванням податків й інших обов`язкових платежів, - не є підставою для невиконання роботодавцем функцій податкового агента у випадках та в порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи, наведені відповідачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень в частині задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої й апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 34, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Заступника прокурора Черкаської області залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Н.М. Мартинюк

Судді А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко