Справа № 280/372/19
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 280/372/19
(суддя Прасов О.О. м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року про залишення без розгляду частини позовних вимог та рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у справі №280/372/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24 січня 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Запорізькій області (далі - відповідач-1), Служби безпеки України (далі - відповідач-2) в якому, з урахуванням уточнень, просить:

- визнати протиправним наказ Управління Служби безпеки України в Запорізькій області від 23.03.2018 №183-ос у частині визначення розміру середнього грошового забезпечення без урахування підвищення грошового забезпечення, що відбулось під час вимушеного прогулу, при проведення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за вимушений прогул в період з 24.06.2016 по 15.01.2018 року,

стягнути з Управління Служби безпеки України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в період з 24.06.2016 по 15.01.2018 в сумі 91967,00 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України в Запорізькій області щодо зволікання поновленні ОСОБА_1 з 23.11.2015 на посаді інспектора II категорії в Управлінні Служби безпеки України в Запорізькій області на підставі постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2016 по справі №808/9057/15,

стягнути з Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України в Запорізькій області солідарно на відшкодування шкоди, що дорівнює сумам: грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, спричиненої ОСОБА_1 протиправною бездіяльністю Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України в Запорізькій області щодо зволікання у поновленні ОСОБА_1 з 23.11.2015, грошові кошти в сумі 52726,52 грн.;

- визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України в Запорізькій області щодо встановлення ОСОБА_1 в період проходження ним військової служби з 16.01.2018 по 28.02.2018 премії у розмірі 50 процентів посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років та надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 процентів з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років,

зобов`язати Управління Служби безпеки України в Запорізькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 16.01.2018 по 28.02.2018, виходячи із премії у розмірі 510 процентів посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, та надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 100 процентів з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років;

визнати протиправними дії Управління Служби безпеки України в Запорізькій області щодо встановлення ОСОБА_1 з 01.03.2018 премії у розмірі 1 проценту посадового окладу та надбавки за особливості проходження служби у розмірі 1 проценту з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років,

- зобов`язати Управління Служби безпеки України в Запорізькій області встановити ОСОБА_1 з 01.03.2018 премію у розмірі 10 процентів посадового окладу та надбавку з особливості проходження служби у розмірі 21 проценту з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, провести за період з 01.03.2018 по 24.01.2019 перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 , виходячи із премії у розмірі 10 проценті посадового окладу та надбавки за особливості проходження служби у розмірі 21 проценту урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, а також здійснити відповідну доплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 24.01.2019 з урахуванням проведеного перерахунку.

Позов обґрунтовано тим, що у зв`язку із зволіканням допущеним відповідачем при виконанні судового рішення щодо поновлення позивача на роботі, позивач не отримав усіх видів грошового забезпечення в тому числі з урахуванням наступних підвищень, що відбулися в цей період. Крім того, зазначає про протиправність дій відповідача-1 щодо встановлення позивачу премії та надбавки за виконання особливо важливих завдань за відповідні періоди у розмірі меншому ніж встановлено законодавством.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року позов в частині визнання протиправною бездіяльності Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України в Запорізькій області щодо зволікання поновленні ОСОБА_1 з 23.11.2015 на посаді інспектора II категорії в Управлінні Служби безпеки України в Запорізькій області на підставі постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2016 по справі №808/9057/15, та стягнення з Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України в Запорізькій області солідарно на відшкодування шкоди, що дорівнює сумам: грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, спричиненої ОСОБА_1 протиправною бездіяльністю Служби безпеки України та Управління Служби безпеки України в Запорізькій області щодо зволікання у поновленні ОСОБА_1 з 23.11.2015, грошових коштів в сумі 52726,52 грн. - залишено без розгляду (а.с.248-249).

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем наказ СБУ від 16.01.2018 за №49-ОС «По особовому складу», яким його поновлено на роботі не оскаржувався та не оскаржується, до роботи він приступив 31.01.2018 року, про що ним зазначено у позовній заяві, а отже, про порушення (на думку позивача) прав з наведеного питання позивачу було відомо ще 31.01.2018 року, в той час як з позовом він звернувся до суду лише 24.01.2019 року. Приступивши до роботи з 31.01.2018 ОСОБА_1 фактично погодився з належним виконанням УСБУ в Запорізькій області постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2016 по справі №808/9057/15.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у задоволенні позову в іншій частині вимог відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено протиправність наказу від 23.03.2018 №183-ос у частині визначення розміру середнього грошового забезпечення, оскільки документально не доведено, що за період з 24.06.2016 року по 30.01.2018 року відбувалось підвищення тарифних ставок і посадових окладів кадровому складу СБУ. Також суд першої інстанції зробив висновок про те, що позивач з посиланням на норми права не довів, що йому мають бути виплачені одноразові додаткові види грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме матеріальна допомоги для оздоровлення за 2016, 2017 роки та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017 роки. Крім того, суд першої інстанції зробив висновок про те, що встановлення надбавки, доплати та преміювання позивачу здійснено УСБУ в Запорізькій області правомірно.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції невірно визначив предмет та підстави позову. Скаржник, зазначає про те, що він не мав підстав для оскарження наказу СБУ від 16.01.2018 за №49-ОС «По особовому складу», яким його поновлено на роботі, оскільки саме цей наказ видано на поновлення його порушеного права щодо незаконного звільнення. Підставою позову у цій частині є правові наслідки протиправної бездіяльності (невчинення відповідачем негайного виконання судового рішення про поновлення на роботі) і наслідком таких дій є спричинення позивачу шкоди у вигляді невиплачених сум матеріальних допомог за 2016 та 2017 роки. При цьому, зазначає про те, що початком перебігу строку звернення із позовом в цій частині є не наказ №49-ОС від 16.01.2018 року, а дата отримання листа відповідача в якому повідомлено про те, що позивач не має права на отримання сум матеріальних допомог за 2016 та 2017 роки.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов в частині відмовлених позовних вимог задовольнити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивачем було додано до позовної заяви документи (накази Центрального управління СБУ, лист Управління правового забезпечення СБУ від 16.01.2019 року №16-М-1-8/39/181), що містять інформацію про те, що відбувалось підвищення тарифних ставок і посадових окладів кадровому складу СБУ. Зазначає про те, що після поновлення позивача на роботі його грошове забезпечення стало меншим ніж те, що виплачувалося до звільнення, у зв`язку з не встановленням йому премії у розмірі визначеному наказом ЦУ СБУ від 19.01.2018 р. №65/ДСК та не встановленням йому надбавки за виконання особливо важливих завдань у встановлених законом розмірах.

Згідно з відзивами на апеляційні скарги відповідачі зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали та рішення суду першої інстанції, що оскаржуються, просять залишити їх без змін, а апеляційні скарги залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, який підтримав доводи апеляційних скарг, пояснення представника відповідачів, яка заперечувала щодо їх задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали та рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2016 (справа № 808/9057/15), ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.12.2017 (справа № 800/29794/16) та відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України затвердженого наказом СБУ від 16.01.2018 за №49-ОС «По особовому складу» скасовано по Управлінню Служби безпеки України в Запорізькій області пункт наказу Голови Служби безпеки України від 11 вересня 2015 року №909-ос у частині звільнення з військової служби за підпунктом "б" пункту 61 та підпунктом "г" пункту 63 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) у запас Збройних Сил України підполковника ОСОБА_1 ; пункт наказу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області від 6 жовтня 2015 року №535-ос у частині, що стосується виключення зі списків особового складу підполковника ОСОБА_1 (а.с.102).

Згідно з рапортом позивача від 31.01.2018 року, ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків на посаді інспектора ІІ категорії інспекції УСБУ в Запорізькій області 31.01.2018 року (а.с.188).

Тобто, поновлення позивача на посаді інспектора ІІ категорії інспекції УСБУ в Запорізькій області відбулося на виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Згідно із вимогами ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В абз. 1 пп.3.2 п.3 рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Згідно з положеннями ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, процесуальним законом встановлений певний порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, і цей порядок передбачає звернення позивача (стягувача) до суду відповідно до статті 383 КАС України, а не з позовом про визнання бездіяльності щодо невиконання рішення суду протиправною та відшкодування шкоди завданою у зв`язку з цим.

Тобто, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси то він повинен був звернутись до суду в порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправним рішення, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Проте, суд першої інстанції, зазначеного не врахував, розглянувши позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо зволікання у поновленні позивача на посаді на підставі постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2016 року по справі №808/9057/15 як позовну вимогу нового адміністративного позову, як наслідок зробивши помилковий висновок щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з такою позовною вимогою.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції зробив висновок про наявність підстав для скасування ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року та направлення справи в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Щодо вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування наказу від 23.03.2018 №183-ос у частині визначення розміру середнього грошового забезпечення без урахування підвищення грошового забезпечення, що відбулось під час вимушеного прогулу, при проведення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за вимушений прогул в період з 24.06.2016 по 15.01.2018 року та стягнення з Управління Служби безпеки України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в період з 24.06.2016 по 15.01.2018 в сумі 91967,00 грн., необхідно зазначити наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у відповідності до наказу №183-ос від 23.03.2018 року винесеного на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2016 (справа № 808/9057/15), ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.12.2017 (справа № 800/29794/16), наказ Голови СБУ від 16.01.2018 року №49-ОС, службової записки фінансового відділу Управління від 16.03.2018 року №59/4-107нт позивачу виплачено середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 24.06.2016 року по 30.01.2018 року у розмірі 158946,29 грн. розраховане відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2016 (справа №808/9057/15) (а.с. 74).

Як пояснив позивач у судовому засіданні суду апеляційної інстанції з текстом вищезазначеного наказу його було ознайомлено у квітні 2018 року та у травні 2018 року він отримав зазначені у ньому суми. Зазначені обставини сторонами визнані та не оспорювались.

Відповідно до частин 1 та 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, враховуючи положення частини 2 вищезазначеної норми початок місячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа:

1) дізналася або 2) повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов`язково. Тому при визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення.

Йдеться не про те, коли особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Отже, залишенню без розгляду підлягають тільки ті позовні вимоги, які заявлені поза межами місячного строку звернення до суду.

Враховуючи те, що з текстом наказу №183-ос від 23.03.2018 року, як пояснив позивач у судовому засіданні, його було ознайомлено у квітні 2018 року, встановлений законом місячний строк для оскарження такого наказу почав свій перебіг саме з квітня 2018 року, тобто з моменту ознайомлення позивача з його текстом.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що визначені наказом №183-ос від 23.03.2018 року суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у період з 24.06.2016 року по 15.01.2018 року відносяться до грошового забезпечення (заробітної плати) та виплачуються не пізніше наступного місяця, отже позивач тримавши у травні 2018 року суму грошового забезпечення за період з 24.06.2016 року по 15.01.2018 року розраховану згідно з наказом №183-ос також мав змогу впевнитись у її розмірі та як наслідок знов з`ясувати для себе чи порушує такий розмір грошового забезпечення його права.

Згідно зі статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Слід зазначити й про те, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» яка є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Встановлене законом обмеження строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі відносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Враховуючи те, що грошове забезпечення за період з 24.06.2016 року по 15.01.2018 року розраховане згідно з наказом №183-ос, з текстом якого позивач був ознайомлений у квітні 2018 року, а також те, що визначену цим наказом суму грошового забезпечення позивач отримав у травні 2018 року, при цьому з позовом щодо оскарження такого наказу звернувся до суду 24 січня 2019 року, тобто більш ніж як через дев`ять місяців з моменту коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та не наводить обставин з посиланнями на докази, які б свідчили про наявність непереборних обставин, що позбавляли його можливості оскаржити цей наказ, суд апеляційної інстанції зробив висновок про пропуск позивачем встановленого законом місячного строку звернення до суду з позовними вимогами щодо визнання протиправним наказу відповідача-1 від 23.03.2018 №183-ос у частині визначення розміру середнього грошового забезпечення без урахування підвищення грошового забезпечення, що відбулось під час вимушеного прогулу, при проведення виплати позивачу грошового забезпечення за вимушений прогул в період з 24.06.2016 по 15.01.2018 року, та як наслідок наявності підстав для залишення позову в цій частині вимог без розгляду.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що вимоги позивача щодо стягнення з Управління Служби безпеки України в Запорізькій області на його користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в період з 24.06.2016 по 15.01.2018 в сумі 91967,00 грн. також підлягають залишенню без розгляду, оскільки є похідними від вимог щодо скасування наказу №183-ос.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення виходячи із премії у розмірі 510 процентів та премії у розмірі 10 % з 01.03.2019 року та надбавок, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пп.1, 2 п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 за №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (втратила чинність 01.03.2018 р.) Кабінет Міністрів України постановив надати право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: 1) установлювати: посадові оклади військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, посади яких не передбачені цією постановою, - у розмірах, визначених затвердженими цією постановою схемами згідно з додатками 1-23 і 30-32 за аналогічними посадами; надбавку за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу - у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, а тим, що безпосередньо розробляють, проводять експертизу проектів нормативно-правових актів, які передбачено положеннями про відповідні структурні підрозділи, військовослужбовцям органів (підрозділів) Державної прикордонної служби, Морської охорони, що безпосередньо забезпечують охорону ділянок кордону, здійснюють прикордонний контроль і пропуск через кордон, військовослужбовцям Служби безпеки, які безпосередньо здійснюють заходи, пов`язані з виконанням завдань державної безпеки, військовослужбовцям розвідувальних органів, які безпосередньо виконують функції з добування інформації, забезпечують та беруть участь у спеціальних заходах, спрямованих на підтримку національних інтересів, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за виконання спеціальних завдань, пов`язаних з антитерористичною діяльністю, особам начальницького складу слідчих підрозділів органів внутрішніх справ, військовослужбовцям Служби безпеки за службу на посадах слідчих, особам рядового і начальницького складу підрозділів міліції громадської безпеки за службу на посадах старших дільничних, дільничних і помічників дільничних інспекторів міліції та підрозділів з керівництва дільничними інспекторами міліції, військовослужбовцям Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, які безпосередньо забезпечують функціонування та безпеку державної системи урядового зв`язку, Національної системи конфіденційного зв`язку, державний контроль за станом криптографічного та технічного захисту державних інформаційних ресурсів та інформації, вимога щодо захисту якої встановлена законом, - у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років. Порядок та умови виплати такої надбавки визначаються залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних завдань. У разі несвоєчасного або низькоякісного виконання завдань надбавка скасовується або розмір її зменшується; посадові оклади заступникам керівників структурних підрозділів, посади яких не передбачені цією постановою, на 3-7 відсотків нижче від визначеного схемою розміру посадового окладу відповідного керівника; надбавку військовослужбовцям підрозділів Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів, які безпосередньо займаються виконанням спеціальних завдань із забезпечення державної безпеки, військовослужбовцям Управління державної охорони, які забезпечують державну охорону органів державної влади та посадових осіб України - в розмірі до 70 відсотків посадового окладу; надбавку військовослужбовцям підрозділів Служби безпеки, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, які провадять оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність - в розмірі до 50 відсотків посадового окладу; надбавку військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) органів управління та військових частин Сил спеціальних операцій Збройних Сил - у розмірі до 100 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом; 2) здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення; (…).

Згідно з пп.1, 2 п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала чинності 01.03.2018р.) Кабінет Міністрів України постановив надати право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: 1) установлювати: посадові оклади військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, посади яких не передбачені цією постановою, у розмірах, визначених затвердженими цією постановою схемами, згідно з додатками 1-11 за аналогічними посадами; посадові оклади заступникам керівників структурних підрозділів, посади яких не передбачені цією постановою, на 1-5 відсотків нижче від посадового окладу відповідного керівника; надбавку за особливості проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) та особам рядового і начальницького складу в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років. Порядок та умови виплати такої надбавки визначати керівникам державних органів залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою; 2) здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення; (…).

Тобто, лише безпосередні керівники позивача можуть визначити: обсяг його виконуваної роботи у порівнянні з іншим кадровим складом; особистий внесок у результат спільної праці; якість виконуваної роботи. Питання встановлення надбавок, доплат та преміювання позивачу відноситься до виключних дискреційних повноважень безпосередніх керівників позивача.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що накази ЦУ СБУ про грошове забезпечення військовослужбовців, на які посилається позивач в апеляційній скарзі не є нормативно-правовими актами, а тому несуть виключно рекомендаційний характер.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у наказі УСБУ в Запорізькій області від 02.02.2018 за №75-ОС «По особовому складу» зазначено: «… Відповідно до Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України УСТАНОВИТИ з 16 січня 2018 року підполковнику ОСОБА_1 , призначеного наказом Голови Служби безпеки України від 16 січня 2018 року №49-ОС на посаду інспектора ІІ категорії, надбавку в розмірі 50% посадового окладу, надбавку в розмірі 50% посадового окладу, преміювання в розмірі 50% посадового окладу. Підстава: рапорт помічника начальника управління - начальника Інспекції …» (т. 1 а.с. 73).

У Наказі УСБУ в Запорізькій області від 05.03.2018 за №140-ОС «По особовому складу» зазначено: «… Відповідно до Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939, надати доступ до державної таємниці зі ступенем секретності ''Таємно", "Цілком таємно" підполковнику ОСОБА_1 , інспектору II категорії, якому наказом начальника УСБУ в Запорізькій області від 27 лютого 2018 року надано допуск до державної таємниці за формою 2 (два). Встановити підполковнику ОСОБА_1 надбавку у розмірі 15 відсотків посадового окладу. Підстава: рапорт помічника начальника Управління - начальника інспекції …» (а.с.75).

У Наказі УСБУ в Запорізькій області від 04.07.2018 за №367-ОС «По особовому складу» зазначено: «… Відповідно до Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України ВСТАНОВИТИ надбавки, доплати та преміювання з 1 березня 2018 року: Військове звання, прізвище, ім`я, по батькові - підполковнику ОСОБА_1 , інспектору ІІ категорії; Згідно з (%) - 1; Згідно з (%) - 15; Згідно з (%) - 1 …» (т. 1 а.с. 79).

Позивачем вищезазначені накази не оскаржуються, а отже підстав для перевірки судом їх відповідності законодавству не має.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року задовольнити, ухвалу скасувати та направити справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду, при цьому, враховуючи те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено спір щодо інших позовних вимог, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність залишення без змін рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 320, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року - задовольнити частково.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у справі №280/372/19 - скасувати та направити справу у цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у справі №280/372/19 - скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування наказу від 23.03.2018 №183-ос у частині визначення розміру середнього грошового забезпечення без урахування підвищення грошового забезпечення, що відбулось під час вимушеного прогулу, при проведення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за вимушений прогул в період з 24.06.2016 по 15.01.2018 року та стягнення з Управління Служби безпеки України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в період з 24.06.2016 по 15.01.2018 в сумі 91967,00 грн. та позов в цій частині залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у справі №280/372/19 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 10 жовтня 2019 року.

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко