Справа № 200/11251/19-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 р. Справа№200/11251/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Хохленкова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. 27 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах (із зменшенням віку по списку №1) відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На день подання заяви позивач досяг віку 54 років, мав загальний стаж роботи 35 років 10 місяців, з них 7 років 1 місяць пільгового стажу за списком №1. Рішенням №25 від 30.07.2019 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного стажу, в тому числі пільгового. Позивач не погоджується з такими висновками відповідача та просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області №25 від 30.07.2019 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по Списку №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.06.2019 року №3525 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (із зменшенням віку по списку №1) відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та врахувати відомості про роботу та заробітну плату за період з 01.09.1980 року по 02.11.1984 року та з 23.03.1987 року по 03.11.1993 року, наявні у трудовій книжці та відповідних довідках ДП «Сніжнеантрацит» та Сніжнянського гірничого технікуму.

Ухвалою суду від 01 липня 2019 року суд відкрив провадження по справі, призначивши до розгляду на 22 липня 2019 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 01 липня 2019 року суд задовольнив вимогу позивача про відстрочення сплати судового збору та відстрочив судові витрати до ухвалення судового рішення по справі.

Ухвалою від 19 вересня 2019 року суд відкрив провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

07 жовтня 2019 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Свою позицію відповідач вмотивовував наступним. 27 вересня 2019 року до управління звернувся позивач з заявою №3525 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч. 2 ст. 114 розділу XIV статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 30 липня 2019 року управління винесло рішення № 25 яке ґрунтується на наступному: до заяви було додані наступні документи: трудова книжка; довідка з військомату № 364 від 20.06.2019 р.; довідка про навчання № 27 від 22.01.2014 р.; довідка про пільговий характер роботи № 3874/27 від 15.11.2013 р.; наказ №57 «Про пільгове пенсійне забезпечення»; табель підземних виходів 2; довідка про заробітну плату 2; довідка про реорганізацію підприємства; дані з реєстру про застрахованих осіб за 2006-2019 р.; довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; довідка ЖСК «Космос» від 18.06.2019 р.; паспорт та ідентифікаційний номер. На дату звернення ОСОБА_1 виповнилось 55 років. Згідно пільгової довідки № 3874/27 від 15.11.2013 року заявник в період з 23.05.1983 року по 28.06.1983 року, з 08.09.1983 року по 30.11.1983 року працював в Державному підприємстві «Сніжне антрацит» на посаді учня підземного з повним робочим днем в шахті та оплатою по підземній тарифній ставці, з 27.30.1984 року по 30.04.1984 року, з 24.07.1984 року по 02.11.1984 року по 23.03.1987 року по 03.11.1993 року електрослюсарем підземним з повним робочих днем в шахті, що передбачено списки № 1 Постанови СРСР № 1173 від 22.08.1956 року та Постанови КМУ № 162 від 11.03.1994 року. Згідно довідки № 27 від 22.01.2014 року є період навчання ОСОБА_1 у Сніжнянському гірничому технікуму з 01.09.1980 року по 25.06.1984 року. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органів державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження». У результаті розгляду наданих документів було встановлено, що довідки Державного підприємства «Сніжнеантрацит» № 36874/27 від 15.11.2013 р. про підтвердження пільгового стажу за списком №1 з 23.05.1983р. по 28.06.1983 р., з 08.09.1983 р. по 30.11.1983 р., з 27.03.1984р. по 30.04.1984 р., 24.07.1984 по 02.11.1984р. та з 23.03.1987 по 01.11.1993 р., довідки про заробітну плату № 3878 /27 від 15.11.2013 р. за період з 01.11.1988 р. по 31.12.1991 р. № 3879/27 від 15.11.2013 р. за період з 01.01.1993р. по 31.10.1993 р. взяти до уваги не представляється можливим, так як відповідно до ст. 44 ЗУ „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пільгові довідки та довідки про заробітну плату підлягають перевірці на підставі яких первинних документів були видані. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 , тобто тимчасово окупована територія на якій органи державної влади не здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Таким чином загальний страховий стаж ОСОБА_1 , складає 26 років 2 місяці 2 дні. Пільговий стаж за списком № 1 відсутній. За таких обставин було прийнято рішення про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умов за Списком №1.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_2 .

21 березня 2016 року позивач взятий на облік внутрішньо переміщених осіб за адресою проживання: АДРЕСА_3 , про що свідчить довідка № 1412-26735 від 21.03.2019 року.

27 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області за призначення пенсії на пільгових умовах (зі зменшенням віку по списку № 1).

Відповідно до рішення № 25 від 30.07.2019 року позивачу було відмовлено в призначені пенсії за віком (список № 1) у зв`язку з тим, що надані позивачем довідки Державного підприємства «Сніжнеантрацит» № 36874/27 від 15.11.2013 р. про підтвердження пільгового стажу за списком № 1 з 23.05.1983 р. по 28.06.1983 р., з 08.09.1983 р. по 30.11.1983 р., з 27.03.1984 р. по 30.04.1984 р., з 24.07.1984 р. по 02.11.1984 р. та з 23.03.1987 р. по 03.11.1993 р., довідки про заробітну плату № 3878/27 від 15.11.2013 р. за період з 01.1 1.1988 р. по 31.12.1991 р., № 3879/27 від 15.11.2013 р. за період з 01.01.1993 р. по 31.10.1993 р. взяти до уваги не представляється можливим, так як відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пільгові довідки та довідки про заробітну плату підлягають перевірці, а їх перевірити неможливо, тому що Державне підприємство «Сніжнеанатрацит» згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зареєстровано за адресою: 86500, Донецька область, м. Сніжне, вул. Леніна, 32. та довідку № 27 від 22.01.2014 року про період навчання в Сніжнянському гірничому технікумі, який зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 . також взяти до уваги немає підстав, у зв`язку з неможливістю перевірки.

Згідно трудової книжки НОМЕР_3 ОСОБА_1 вбачається, що він з 23.03.1987 року по 03.11.1993 року працював на ДП «Сніжнеантрацит» на посаді електрослюсар підземний з повним робочим днем за Списком № 1, також це підтверджується довідкою про порядок підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 15.11.2013 року № 3874/27.

Відповідно до довідки від 22.01.2014 року № 27 зазначено, що ОСОБА_1 дійсно навчався у Сніжнянському гірничому технікумі за фахом «Гірнича електромеханіка» на денному відділені з 01 вересня 1980 року по 25 червня 1984 року та виданий диплом НОМЕР_4 .

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно приписів ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-ІV від 09.07.2003 року Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ( далі- Закон № 1058).

Відповідно до статті 26 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону №1058, винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Пунктом 1 абзацу 2 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються положення Закону України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до пункту 1 частини 2 ст. 114 Закону № 1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно преамбули Закону України Про пенсійне забезпечення, цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Оцінюючи спірні відносини, суд виходить з того, що відповідно до ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі відсутності відповідних записів у ній, для визначення права на пенсію на пільгових умовах органи Пенсійного фонду України приймають уточнюючі довідки підприємств і організацій, оформлені відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993 р. У зазначених довідках має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи: розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їхні номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано довідку. Крім цього має бути зазначено, чи виконувалась робота протягом повного робочого дня та результату атестації робочих місць. Під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками.

Відповідно до п.1 Наказу Міністерства праці і соціальної політики України Про затвердження Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах від 18.11.2005 № 383 до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за умови досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 18 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Відповідно до п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення, про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення, відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.1993 року № 637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, згідно якого у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючи довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, вказаної в листі від 14 серпня 2008 р., для підтвердження стажу роботи, яка дає право на пільгове пенсійне забезпечення, приймаються показання свідків, які працювали з позивачами на даному підприємстві та уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача врахувати відомості про роботу та заробітну плату за період з 01.09.1980 року по 02.11.1984 року, суд зазначає, що ця вимога підлягає частковому задоволенню оскільки як вбачається з трудової книжки позивача з 23 травня 1983 року він працював на Державному підприємстві «Сніжнеантрацит» на посаді учня підземного з повним робочим днем в шахті та оплатою праці по підземній тарифній ставці.

А позовні вимоги про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та врахувати відомості про роботу та заробітну плату з 23.03.1987 року по 03.11.1993 року наявні у трудовій книжці та відповідних довідках ДП «Сніжнеантрацит» та Сніжнянського гірничого технікуму підлягають задоволенню.

У практиці Міжнародного суду ООН сформувались «Намібійські винятки». Згідно ним, документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туречиини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі. Latvia(п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності прийнятого спірного рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, судовий збір у розмірі 384,2грн (50%) підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області №25 від 30.07.2019 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по Списку №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області (Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) від 27.06.2019 року №3525 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (із зменшенням віку по списку №1) відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та врахувати відомості про навчання за період з 01.09.1980 року по 24.05.1983 року.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області (Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) від 27.06.2019 року №3525 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (із зменшенням віку по списку №1) відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та врахувати відомості про роботу та заробітну плату за період з 23.03.1987 року по 03.11.1993 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) суму судового збору в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 15 жовтня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної

сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.В. Хохленков