Справа № 420/2970/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/2970/19
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

при секретарі судового засідання Биховець А.В.,

за участю представника апелянтів ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 , перекладача Мохамада Дауд,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

15 ІНФОРМАЦІЯ_1 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ГУ ДМС України в Одеській області, в якій просила визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби від 18.04.2019 року №155-19. Зазначеним рішенням скасовано рішення Держкомнацрелігії України від 31.10.2011 року №584-11 про визнання громадянки Афганістану ОСОБА_2 біженцем з підстав надання нею неправдивої інформації.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що прийняте відповідачем рішення є необґрунтованим та незаконним, оскільки порушує приписи чинного законодавства України, зокрема, вбачається порушення процедури позбавлення її статусу біженця відповідно до Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 р. № 649.

Відповідач заперечував проти позову зазначаючи, що оскаржуване рішення приймалося ДМС України, а не ГУ ДМС України в Одеській області. Підставою початку процедури щодо скасування рішення про визнання біженцем стало виявлення розбіжностей у матеріалах особової справи з питання сімейного стану особи, що слугувало підставою для проведення додаткової перевірки, в ході якої встановлені факти, що свідчать про обман здійснений позивачем при зверненні з заявою про визнання біженцем.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення ДМС України від 18.04.2019 року №155-19 про скасування рішення Держкомнацрелігії України від 31.10.2011 року №584-11 про визнання громадянки Афганістану ОСОБА_2 біженцем.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Державна міграційна служба України, ГУ ДМС України в Одеській області подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили зазначене рішення скасувати та прийняте нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, апелянти зазначають, що судом першої інстанції помилково визначено відповідачем по справі ГУ ДМС України в Одеській області, не враховуючи того, що оскаржуване рішення приймалося ДМС України. Клопотанням від 04.06.2019 року суд інформовано про дану обставину, проте останнім її не взято до уваги. Судом не надавалася оцінка доводам ГУ ДМС України в Одеській області, а протоколи співбесід не були предметом дослідження. Здійснений аналіз останніх дає підстави об`єктивно стверджувати, що ключові елементи історії переслідування позивача, на підставі якої її визнано біженцем, не співпадають з реальними причинами її виїзду з Афганістану та подальшим зверненням за міжнародним захистом в Україні, що відповідно до ст.11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» є підставою для скасування рішення про визнання біженцем.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

21.06.2011 року позивач звернулась до Державного комітету України у справах національностей та релігій управління міграційної служби у м. Києві із заявою про надання статусу біженця № 78/1 (а.с. 161).

Згідно протоколу управління міграційної служби у м. Києві від 21.06.2011 року, відповідно до статті 11 Закону України Про біженців громадянку Афганістану, ОСОБА_2 ознайомлено з порядком прийняття рішення за її заявою, правами і обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця (а.с. 167).

Головний спеціаліст відділу у справах біженців Управління міграційної служби у м. Києві Боднар В.І ОСОБА_3 , розглянувши справу № 11.25.0074-01 громадянки ОСОБА_2 , на підставі прийнятої заяви, проведеної співбесіди, під час якої заявником була повідомлена інформація, що потребує додаткового вивчення, відповідно до абзацу 3 статті 12, статті 11 закону України Про біженців від 21 червня 2001 року, визнав доцільним прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця (а.с. 179).

Наказом Державного комітету України у справах національностей та релігій управління міграційної служби у м. Києві № 530 від 13.07.2011 року, вирішено прийняти документи гр. Афганістану ОСОБА_2 до оформлення для вирішення питання щодо надання статусу біженця (а.с. 180).

13.09.2011 року, за результатами розгляду справи ОСОБА_2 (№ НОМЕР_1 ), на підставі висновку головного спеціаліста відділу у справах біженців ОСОБА_4 , а також на підставі поданих матеріалів, протоколу співбесіди, відповідно до абзацу 2 ст. 1 ЗУ Про біженців, управлінням міграційної служби у м. Києві зроблено висновок, згідно якого визнано за доцільне надати, ОСОБА_2 статус біженця у зв`язку з належністю до певної соціальної групи (а.с. 204).

31.10.2011 року Державним комітетом України у справах національностей та релігій прийнято рішення про визнання біженцем №584-11 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за результатами розгляду особової справи № 11.25.0074-01, яким підтримано висновок управління міграційної служби у м. Києві та визнано біженцем громадянку Афганістану, ОСОБА_2 , як особу, яка має цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками належності до певної соціальної групи (а.с. 207).

В подальшому управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області наказом № 139 від 01 серпня 2014 року на підставі розгляду матеріалів особової справи № 11.25.0074-01 гр. Афганістану ОСОБА_2 , визнаної в Україні біженкою, яка була направлена ГУ ДМС у м. Києві у зв`язку зі зміною місця проживання ( АДРЕСА_1 ), на підставі листа ДМС України Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства від 07.07.2014 року № 8.5/2716-14, вирішив взяти на облік управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області особову справу гр. ОСОБА_2 , та присвоїти особовій справі № 11.25.0074-01 в журналі № 1 реєстраційний номер 2014OD0185 (а.с. 144).

В матеріалах особової справи громадянки Афганістану, ОСОБА_2 № НОМЕР_2 наданої представником відповідача, наявний лист Одеського міського відділу ДРАЦС датований 15.09.2017 року за вих.. № 5577/47-42, який адресований управлінню ДМС України в Одеській області, зі змісту якого вбачається, що з метою проведення державної реєстрації народження дитини, Одеський міський відділ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області просить надати інформацію щодо сімейного стану громадянки Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водночас, Одеський міський відділ ДРАЦС повідомив, що у посвідчені біженця, виданого Держкомнацрелігій України від 31.10.2011 року № 584-11, в графі сімейний стан зазначено одружена, проте жодних підтверджуючих документів ОСОБА_2 надати не може, та стверджує, що у шлюбі не перебуває (а.с. 110).

На вищевказаний лист повідомленням від 15.09.2017 року вих. №5/1-2022 управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області надало інформацію, що за особовою справою ОСОБА_2 спостерігаються суперечливі відомості по сімейному стану. Так, за протоколом співбесіди від 29.06.2011 року виявлено, що її чоловік перебуваючи на території Афганістану зник безвісти. Разом з тим, за протоколом співбесіди від 16.05.2014 року особа вказала, що на території України (м. Одеса) проживає її чоловік, до якого вона переїжджала з м. Києва.

Крім того, у зв`язку з зазначеною інформацією та на підставі листа Одеського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, 18.09.2017 року управлінням прийнято рішення про проведення додаткової перевірки шляхом, передбаченої ст. 11 ЗУ Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (а.с. 109).

31.10.2017 року уповноваженою особою ДМС в Одеській області проведено співбесіду з громадянкою Афганістану ОСОБА_2 , про що складено протокол співбесіди (а.с. 93).

Того ж дня ГУ ДМС України в Одеській області склало повідомлення щодо ОСОБА_2 зі змісту якого вбачається, що стосовно неї, відповідно до п. 7.3 розділу VII Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених МВС України розпочато процедуру втрати, позбавлення статусу біженця та скасування рішення про визнання біженцем, передбачена статтею 11 ЗУ Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту.

19.03.2019 року управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області, винесено подання про скасування рішення щодо визнання біженцем по справі № 2014OD0185, яким рекомендовано ДМС України, відповідно до ч. 6 ст. 11 ЗУ Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту від 2011 року, пп. в пункту 7.7 Розділу VII Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту і скасування рішення про визнання статут біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, скасувати рішення про визнання біженцем громадянці Афганістану на установчі дані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 43-47).

Відповідач стверджує, що ключові елементи історії переслідування особи, на підставі якої її визнано біженцем, не співпадають із її реальними причинами виїзду з Афганістану та подальшим зверненням за міжнародним захистом в України.

Рішенням Державної міграційної служби України від 18.04.2019 року № 155-19 вирішено скасувати рішення Держкомнацрелігій України від 31.10.2011 року № 584-11 про визнання громадянки Афганістану ОСОБА_2 біженцем у зв`язку з тим, що вона повідомила недостовірні відомості, які стали підставою для визнання її біженцем (а.с. 38-41).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваного рішення винесеного з порушенням порядку, зокрема, пп. «в» п. 7.4 Розділу VII Правил №649, оскільки з дня отримання відповідачем інформації стосовно повідомлення недостовірних відомостей позивачем та отримання ним документів, що підтверджують дану інформацію до винесення подання про втрату чи позбавлення статусу біженця пройшло більше двох місяців визначених як строк підготовки такого подання, а саме період з 31.10.2017 року по 19.03.2019 року.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходив з належності відповідача - ГУ ДМС в Одеській області.

Судова колегія з цим не погоджується з огляду на таке.

Правове регулювання оскаржуваних правовідносин здійснюється відповідно до КАС України, Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 року №3671-VI та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649, зареєстрованого в Мінюсті України 05.10.2011 року № 1146/19884.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судова колегія погоджується з доводами ДМС України та ГУ ДМС України в Одеській області, що оскаржуване рішення не є рішенням (нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії), яке приймалося Головним управлінням ДМС в Одеській області.

Відповідно до ст. 11 Закону України №3671-VI рішення, зокрема, щодо скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за поданням уповноважених посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання подання та його особової справи.

Відповідно до Положення про Державну Міграційну службу України, затвердженого постановою Кабміну України від 20.08.2014 року №360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване рішення про скасування рішення про визнання особи біженцем прийнято ДМС України, що відповідає вищезазначеним нормам та свідчить про те, що при оскаржені такого рішення належним відповідачем є саме ДМС України.

Відповідно до ч.3-7 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Аналіз положень наведеної правової норми дає підстав для висновку, що заміна первинного відповідача належним належить до повноважень суду першої інстанції.

Враховуючи, що позовні вимоги пред`явлено до неналежного відповідача, судова колегія зазначає, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що ГУ ДМС України в Одеській області подавало клопотання до суду першої інстанції про заміну первісного відповідача на належного - ДМС України, яке залишено судом без уваги.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року по справі № 910/7122/17.

Оскільки суд першої інстанції не залучив до участі у справі належного відповідача, а Кодекс адміністративного судочинства України не надає апеляційній інстанції процесуальних повноважень здійснювати на стадії апеляційного розгляду справи заміну неналежного відповідача чи залучати другого відповідача, а також повертати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що результатом розгляду цієї справи повинна бути відмова у задоволенні позовних вимог до Головного управління ДМС України в Одеській області.

При цьому судова колегія зазначає, що надання правової оцінки оскаржуваному рішенню в рамках апеляційного перегляду даної справи без залучення належного відповідача є недоцільним, оскільки така оцінка в будь-якому випадку не буде впливати на кінцевий результат розгляду заявлених у цій справі позовних вимог.

Судова колегія також звертає увагу на те, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, за умови неможливості його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте вже до належного відповідача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10.04.2019 року по справі №815/5133/16, від 11.06.2019 року по справі №303/3418/17, від 26.06.2019 року по справі №303/3794/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо, зокрема, суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Суд першої інстанції не врахував наведені норми процесуального права, в зв`язку з чим його рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Державної міграційної служби України задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року скасувати.

Ухвалити по справі постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 11 жовтня 2019 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко