Справа № 200/5458/19-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року справа №200/5458/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання - Харечко О.П., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року (повний текст складено 01 липня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/5458/19-а (суддя в 1 інстанції - Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (далі - відповідач), в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, яка полягає у нездійсненні виплати позивачу щомісячної адресної допомоги, як особі, переміщеній з тимчасово окупованої території України та проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання за період з 01.08.2016 року по теперішній час; зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу за заявою позивача та виплатити заборгованість з щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що виникла з 01.08.2016 року по теперішній час.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з 14.07.2015 року по 31.08.2015 року, з 01.09.2015 року та з 31.12.2015 року позивач отримував щомісячну адресну допомогу ВПО для покриття витрат на проживання (далі - адресна допомога). За результатами перевірки законності підстав надання виплат, відповідачем було з`ясовано, що позивач має у власності нерухоме майно, розташоване за адресою м. Волноваха. Внаслідок зазначеного 17.08.2016 року відповідач звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення зайво виплаченої державної щомісячної адресної допомоги. За результатами розгляду даної цивільної справи судом першої інстанції в задоволенні позовних вимог було відмовлено і позивач 15.12.2016 року звернувся до відповідача із заявою про призначення адресної допомоги з 01.01.2016 року. Втім у відповідь на зазначену заяву Листом відповідача від 21.12.2016 року № 2/5946-1 було повідомлено, що рішення суду першої інстанції оскаржено в судовому порядку та не підлягає виконанню як таке, що не набуло законної сили. Постановою Верховного суду від 05.09.2018 року по справі № 264/4691/16-ц рішення Апеляційного суду Донецької області від 03.01.2017 року, яким задоволено апеляційну скаргу, - скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі.

22.11.2018 року позивач знову звернувся до відповідача про поновлення виплати щомісячної адресної допомоги з 01.01.2016 року.

Згідно змісту листа відповідача № 4-1421-276 від 27.02.2019 року, допомога була призначена з 11.01.2016 року по 30.04.2016 року та з 01.05.2016 року по 31.07.2016 року. Також зазначено, що інших звернень за наступні в періоди відповідно до норм чинного законодавства від позивача не надходило, а тому підстави для призначення допомоги після 31.07.2016 року відсутні (арк.справи 4-8).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі № 200/5458/19-а в задоволенні адміністративного позову було відмовлено (арк.справи 61-63).

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (арк.справи 71-77).

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією її паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_3 є: АДРЕСА_2 .

Відповідно матеріалів особової справи, 14.07.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою встановленого зразка для призначення щомісячної адресної допомоги.

Рішенням від 06.10.2015 року позивачу було призначено адресну допомогу.

11.01.2016 року позивач в чергове звернувся до відповідача із заявою встановленого зразка для призначення щомісячної адресної допомоги.

Рішенням від 13.01.2016 року позивачу відмовлено в наданні допомоги переміщеним особам на проживання, так як сім`я володіє житловим приміщенням не на окупованій території та не в зоні АТО.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки, покладені в рішення від 13.01.2016 року слугували приводом звернення до суду з вимогами щодо стягнення безпідставно отриманих коштів.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.11.2016 р. по справі № 264/4691/16-ц в задоволенні позову Управління праці та соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення зайво виплаченої державної допомоги було відмовлено.

Позивач 15.12.2016 року звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати адресної допомоги з 01.01.2016 року у зв`язку з рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.11.2016 по справі № 264/4691/16-ц. До заяви додано довідку переселенця та рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя.

Листом УПСЗН Кальміуського району від 21.12.2016 року № 2/5946-1 повідомлено позивача, що заява про поновлення виплати щомісячної адресної допомоги є передчасною оскільки Управління подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 03.01.2017 року по справі № 264/4691/16-ц, апеляційну скаргу позивача Управління соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради Донецької області задоволено. Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення. Позовні вимоги Управління соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради Донецької області задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Маріуполя Донецької області, ІПП НОМЕР_2 ) на користь Управління соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради Донецької області зайво виплачену щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 10 729 (десять тисяч сімсот двадцять дев`ять) гривень 32 коп.

Постановою Верховного суду від 05 вересня 2018 року по справі № 264/4691/16-ц, рішення апеляційного суду Донецької області від 03 січня 2017 року скасовано, рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2016 року залишено в силі.

Заявою від 22.11.2018 року, яка була отримана 27.11.2018 року, позивач звернувся до відповідача з проханням розглянути заяву від 15.12.2016 року.

Рішенням відповідача від 11.12.2018 року призначено адресну допомогу (за рішенням суду). Згідно змісту листа відповідача № 4-1412-276 від 27.02.2019 року, допомога була призначена з 11.01.2016 року по 30.04.2016 року та з 01.05.2016 року по 31.07.2016 року. Також зазначено, що інших звернень за наступні в періоди відповідно до норм чинного законодавства від позивача не надходило, а тому підстави для призначення допомоги після 31.07.2016 року відсутні.

08.02.2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою на ім`я заступника Директора територіального відділу по роботі з громадянами департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради з вимогою надати відповіді на звернення від 22.11.2018 року та 14.01.2019 року.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, (далі - грошова допомога) визначений Порядком № 505 (пункт 1).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Як встановлено п. 3 Порядку № 505, для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім`ї. Таку заяву на наступний шестимісячний строк може бути подано з дати його початку або не раніше ніж за 15 днів до закінчення поточного шестимісячного строку.

Аналізуючи заяви позивача від 15.12.2016 року та від 22.11.2018 року, колегія суддів зазначає, що вони не містять інформації щодо відсутності змін, що впливають на призначення грошової допомоги; у заяві від 15.12.2016 року не зазначено, яка саме довідка тимчасово переміщеної особи була надана за умовах наявності у складі сім`ї двох осіб ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3. ); заява від 22.11.2018 року взагалі не містить довідок тимчасово переміщеної особи в якості додатків до заяви.

Таким чином суд вважає, що заяви від 15.12.2016 року та від 22.11.2018 року не відповідають вимогам, встановленим Порядком № 505, відповідно не можуть мати правових наслідків у вигляді призначення адресної допомоги або прийняття рішення щодо відмови в призначенні такої допомоги.

Крім цього в матеріалах особової справи позивача наявні заяви про призначення щомісячної адресної допомоги від 14.07.2015 року та від 11.01.2016 року, що виключає можливість необізнаності позивача з приводу порядку оформлення допомоги.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також колегія суддів звертає увагу, що рішення відповідача від 13.01.2016 року, яким позивачу відмовлено в наданні допомоги переміщеним особам на проживання, не було оскаржене позивачем, що не заперечувалось позивачем та його представником, є діючим.

Таким чином колегія суддів вважає, що Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради, не здійснюючи виплати позивачу щомісячної адресної допомоги, як особі, переміщеній з тимчасово окупованої території України та проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання за період з 01.08.2016 року по теперішній час, діяв в межах повноважень та компетенції, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2019 року апелянту (позивачу) було відстрочено сплату недоплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції до ухвалення судового рішення у справі (0,60 грн.).

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з позивача підлягає стягненню на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 0 грн. 60 коп.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі № 200/5458/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі № 200/5458/19-а - залишити без змін.

Стягнути на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA6026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 0,60 грн. (нуль гривень 60 копійок).

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць