Справа № 460/1601/19
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9396/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року (прийняту у м. Луцьку суддею Волдінером Ф.А.) про відмову у забезпеченні позову в адміністративній справі № 460/1601/19 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування рішень в частині,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі НАЗК) про визнання протиправними та скасування:

- абзацу першого пункту 1 та пункту 5 рішення НАЗК від 26.04.2019 № 1247 про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею, головою Рівненського окружного адміністративного суду;

- абзацу першого пункту 1 та пункту 5 рішення НАЗК від 26.04.2019 № 1248 про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік (після звільнення), поданої ОСОБА_1 , суддею, головою Рівненського окружного адміністративного суду;

- абзацу першого пункту 1 та пункту 5 рішення НАЗК від 26.04.2019 № 1249 про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2017 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , суддею Верховного Суду.

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 5 оскаржуваних рішень.

Заява обґрунтована тим, що пунктом 5 рішень доручено уповноваженій особі - головному спеціалісту відділу проведення повних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя ОСОБА_2 повідомити позивача про прийняте рішення та вжити заходів для створення в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконані функцій держави або місцевого самоврядування, можливості подання ним декларації особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 - 2017 роки з достовірними відомостями.

Відтак, оскаржувані рішення містять пункти зобов`язального характеру, які вимагають від заявника вчинити певні дії на їх виконання. Наслідком вчинення таких дій з боку заявника буде подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за перевірені періоди. У цих деклараціях позивач зобов`язаний буде вказати відомості, достовірність яких оскаржується. При цьому механізму вилучення з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларацій, поданих на виконання рішень НАЗК за результатами повної перевірки у разі скасування рішень за результатами такої перевірки, на законодавчому рівні не існує.

З огляду на оскарження рішень НАЗК в судовому порядку, їх виконання позивачем до моменту вирішення справи по суті може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, її оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права та з помилковим застосуванням норм матеріального права. Тому, з урахуванням вимог апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що суд обґрунтовано дійшов висновку, що встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень Національного агентства з питань запобіганні корупції можливо тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Тому просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (частини четверта - шоста статті 154 КАС України).

Відповідно до статті 151 КАС України, якою визначено види забезпечення позову, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У абзаці другому пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» вказано, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Відмовляючи в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд вказав, що заявник не надав суду достатніх та належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову, про які він просить, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам процесуального та матеріального права, і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 лютого 2017 року № 56 (далі - Порядок), за результатами проведення повної перевірки декларації Національним агентством приймається рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Згідно із пунктом 3 розділу ІV Порядку у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції. Інформування спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції про подання у декларації завідомо недостовірних відомостей здійснюється з урахуванням положень статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що оскаржувані рішення НАЗК містять виключно висновки відповідача, зроблені за результатами повної перевірки декларації. При цьому, вказані рішення не містять зобов`язального характеру.

Як видно із пункту 5 оскаржуваних рішень, про зупинення дії яких просить заявник, ці рішення є ідентичними за формою та змістом і містять припис, яким зобов`язано працівника апарату НАЗК повідомити заявника про прийняте рішення та вжити заходів для створення можливості заявнику подання декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування з достовірними відомостями за відповідний рік до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пункт 5 оскаржуваних рішень не містить жодних зобов`язальних приписів щодо заявника, а отже не встановлює для нього обов`язкових для виконання правил поведінки, що свідчить про відсутність реальної загрози правам, свободам та інтересам заявника.

Колегія суддів апеляційного суду також погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що чинними законодавством України, що регулює спірні правовідносини, не встановлено обов`язку декларанта вносити зміни до раніше поданих декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за результатами їх повної перевірки НАЗК.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і правомірність відмови суду першої інстанції у їх задоволенні.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року про відмову у забезпеченні позову в адміністративній справі № 460/1601/19 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
О. М. Довгополов
Постанова складена у повному обсязі 10 жовтня 2019 року.