Справа № 560/481/19
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/481/19

Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

10 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року (суддя Михайлов О.О.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_2 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 170 КАС України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з наступними позовними вимогами:

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України протиправною;

- стягнути з відповідача - Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України На її користь, із розрахункового рахунку Військової частини НОМЕР_1 з бюджетними призначеннями на закупівлю речового майна, а саме:

1) грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно в розмірі 42081,08 грн;

2) інфляційні збитки в розмірі 14795,68 грн;

3) відсотки за користювання грошовими коштами в розмірі 3784,32 грн.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Хмельницький окружний адміністративний суд, приймаючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи позивачу у відкритті провадження у справі виходив з того, що звернення позивача до суду з даним позовом спрямоване на відновлення його майнового стану (порушеного права власності та ліквідації збитків, заподіяних його інтересам), на захист якого спрямовані засоби та норми, визначені цивільним і цивільним процесуальним законодавством, а не адміністративним. При цьому, судом взято до уваги висновки зі спірного питання Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-62цс18, від 13 червня 2018 р. №161/13250/15-ц; № 14-173цс18.

Проте, на думку колегії суддів суду апеляційної інстанції такий висновок суду не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права з огляду на наступне.

Так, предметом спору є визнання бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 протиправною та стягнення коштів на відшкодування шкоди, завданої її незаконною бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, шо рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За пунктом 17 частини першої цієї ж статті, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідного положень пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно- правових спорах, зокрема, спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його ріщень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Таким чином, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України є суб`єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 20 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

З огляду на вишенаведене, колегія суддів вважає, що оскільки спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли у зв`язку із проходженням мною публічної служби, звільненням із неї та через бездіяльності суб`єкта владних повноважень, такий спір підлягає розгляду і вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Разом із тим, всупереч наведених норм процесуального права, рішення суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження безпідставно обґрунтовано наявністю між позивачем та відповідачем приватно-правового спору.

Крім того, приймаючи оскаржуване рішення, Хмельницький окружний адміністративний суд послався на висновки постанов Великої Палати Верховного суду зокрема від 10 квітня 2018 року у справах (провадженнях) № 14-62цс18, від 13 червня 2018 року № 14-173цс18 щодо розгляду такої категорії справ в порядку цивільного судочинства.

Однак, при цьому судом першої інстанції проігноровано рішення Великої Палати Верховного суду від 12 вересня 2018 року у справі №2-а-3097/2007, згідно якого Велика Палата Верховного суду відступила від висновків викладених зокрема у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 14-62цс18.

Так, обґрунтовуючи відступ від попередньої правової позиції, Велика Палата Верховного суду в рішенні від 12.09.2018 зазначила, що позивачем пред`явлено позов про стягнення компенсації за неотримане продовольче забезпечення за час проходження військової служби. Наведене свідчить про те, що спір фактично виник між особою, яка проходила військову службу, та суб`єктом владних повноважень, а отже, є публічно-правовим. За таких обставин, на думку Великої Палати Верховного Суду, цей спір як публічно-правовий повинен вирішуватися не в порядку цивільного судочинства, а за нормами КАС.

Крім того варто зауважити, що при вирішенні вказаної категорії справ постає не лише питання встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій службових (посадових) осіб. Водночас, у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання публічно- правових спорів фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності; спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Всупереч зазначеному, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не надав належну оцінку вказаним вище обставинам, у зв`язку з чим, на переконання колегії суддів, помилково прийшов до висновку, що позовну заяву позивача належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Колегія суддів зазначає, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.97 №475/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому з метою забезпечення права позивача на доступ до суду є всі підстави для скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.

Згідно з ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації скасувати.

Справу направити до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.