Справа № 480/4849/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 р.Справа № 480/4849/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Конотопського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Кунець О.М., м. Суми) від 10.05.2019 року (повний текст складено 21.05.2019 р.) по справі № 480/4849/18

за позовом Конотопського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України

до Управління Держпраці у Сумській області

про визнання протиправними та скасування припису та постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Конотопський спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Сумській області № СМ1480/49/АВ/П від 26.09.2018 про усунення виявлених порушень; визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Сумській області № СМ1480/49/АВ/П/ТД-К від 22.10.2018 про накладення на Конотопський спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України штрафу в сумі 446760 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що припис про усунення виявлених порушень та постанова про накладення штрафу є протиправними та такими, що підлягають скасуванню у зв`язку з тим, що виникнення, зміна та припинення відносин між позивачем та фізичними особами зумовлена волевиявленням обох сторін і одна із них не вправі в односторонньому порядку змінювати умови, щодо яких досягнуто двосторонньої домовленості на врегулювання відносин на підставі цивільного законодавства. І тільки контрагенти мають право загоджувати зміст договору і характер відносин між ним, а перекваліфікація цивільно-правових відносин на трудові є втручанням у внутрішню діяльність суб`єкта господарювання. Крім цього, інспектори Держпраці не наділені повноваженнями щодо визнання правочинів недійсними, у тому числі удаваними. Тому, твердження інспектора про намір приховати реально існуючі трудові відносини не ґрунтуються на вимогах закону. А отже - підстав для винесення припису про усунення виявлених порушень та постанови про накладення штрафу не має.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 року по справі № 480/4849/18 в задоволенні позовних відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі отриманої інформації Управлінням 11.09.2018 р. видано наказ про проведення інспекційного відвідування № 1533 від 11.09.2018 (а.с. 62, т. 1) та направлення № 770/СМ1480 від 11.09.2018 (а.с. 63, т. 1) на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання.

Відповідно до виданого направлення, контролю підлягають питання щодо дотримання трудового законодавства в частині належного оформлення трудових відносин. Один примірник направлення був отриманий позивачем 25.09.2018 р., про що свідчить особистий підпис позивача на примірнику Управління (а.с. 63, т. 1).

За результатами інспекційного відвідування 26.09.2018 р. складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № СМ1480/49/АВ (а.с. 11-16, т. 1).

Інспекційним відвідуванням встановлено порушення вимог додержання законодавства про працю, а саме ч. 3 ст. 24 КЗпП України щодо допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, протягом періоду з 03.07.2017 по 31.10.2018 допускався до роботи без належного оформлення трудових відносин ОСОБА_1 Натомість, з ним укладені цивільно-правові договори (від 03.07.2017 (а.с. 201, т. 1), від 04.09.2017 (а.с. 200, т. 1), від 01.11.2017 (а.с. 199, т. 1), від 02.01.2018 № 1 (а.с. 217, т. 1), від 01.03.2018 № 6 (а.с. 218, т. 1), від 02.05.2018 № 12 (а.с. 219, т. 1), від 02.07.2018 № 16 (а.с. 220, т. 1), від 03.09.2018 № 23 (а.с. 221, т. 1) на надання послуг по викладанню в учбових групах по дисциплінах: правила дорожнього руху і основ безпеки; будова транспортних засобів; медична допомога, які мають ознаки трудових відносин. Фактично, предметом договору передбачено виконання трудової функції за професією "викладача" (код за Класифікатором професій ДК 003:2010 - 23). Договір укладено на виконання процесу праці, який триває постійно, і не носить разового характеру. Предмет договору передбачає виконання особою роботи, яка реалізує основний вид діяльності Конотопського СТК ТСО України - підготовку водіїв транспортних засобів. Адже, відповідно до розділу 1 Статуту, Конотопський СТК ТСО України є навчальним закладом та входить до системи освіти України.

Договір періодично переукладається на виконання одних, і тих самих послуг, з однією й тією ж особою та охоплює проміжок часу, що перевищує рік. Натомість, за цивільним законодавством укладаються договори на виконання разової послуги.

Підтвердженням того, що діяльність ОСОБА_1 підлягала внутрішньому трудовому розпорядку та здійснення директором Конотопського СТК ТСО України ОСОБА_2 організації процесу його праці, є також "Робочий навчальний план підготовки кваліфікованих робітників за професією водій автотранспортних засобів (категорії В) з обсягом навчання 238 год. в учбовій групі № 56 наказом № 16 від 20.06.2018 р. Конотопського СТК ТСОУ", підписаний викладачем Конотопського СТК ОСОБА_1 20.06.2018 та затверджений директором Конотопського СТК ТСОУ ОСОБА_2 (а.с. 67, т. 1).

Отже, ОСОБА_1 мав погоджувати свій навчальний план і графік проведення занять з керівником установи. Зазначеним документом встановлено дати проведення навчальних занять за кожним з предметів, кількість годин визначена за датам викладання, та їх загальне підсумування. Такі робочі навчальні плани затверджуються Конотопським СТК ТСО України систематично. Окрім цього, директором Конотопського СТК ТСО України систематично затверджуються розклади занять учбових груп.

Так, зокрема, розкладом занять учбової групи № 56 з підготовки водіїв транспортних засобів категорії В з 25.07.2018 р. по 16.08.2018 р., встановлено дати проведення занять з навчальних дисциплін, години проведення таких занять, визначено місце занять (а.с. 68, т. 1). Тобто, викладачу також визначено робоче місце (клас № 4). Викладачем, що проводить ці заняття визначено ОСОБА_1 Ним проставлено особистий підпис про фактичне виконання завдань визначених розкладом.

Визначення робочого місця для виконавця, також зафіксована умовами пункту 2.2 договору.

Умова організації процесу праці ОСОБА_1 за професією "Викладач" також зафіксована пунктом 2.1 договору, в якому визначено обов`язок виконавця "підготувати конспект лекцій по предметах згідно навчальних планів та на кожне заняття складати план його проведення, здійснювати прийом і перевірку контрольних робіт, прийом іспитів, вести журнал обліку занять, приймати від слухачів необхідні документи для вступу до навчального закладу, виписувати свідоцтва про закінчення закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв". Умовами, укладених з ОСОБА_1 цивільно-правових угод не встановлено розміру оплати за надані ним послуги. Пунктом 3.1 договору визначено винагороду пропорційно до кількості підготовлених слухачів. Натомість, об`єктом відвідування щомісячно проводяться нарахування у розрахунково-платіжній відомості (а.с. 106-142), за відповідні періоди, пропорційно до фактично відпрацьованих годин. Нарахування проводяться у графі відомості "тарифна ставка, посадовий оклад", що притаманно трудовим відносинам (а.с. 143-178).

Аналогічна ситуація склалася за іншими 3-ма особами.

Так, протягом періоду з 01.09.2017 по 28.09.2018 допускається до роботи без належного оформлення трудових відносин ОСОБА_3 Натомість, з ним укладені цивільно-правові договори (від 01.09.2017 (а.с. 210, т. 1), від 03.10.2017 (а.с. 211, т. 1), від 09.11.2017 (а.с. 212, т. 1), від 05.01.2018 № 2 (а.с. 226, т. 1), від 22.02.2018 № 5 (а.с. 227, т. 1), від 13.04.2018 № 9 (а.с. 228, т. 1), від 06.06.2018 № 13 (а.с. 229, т. 1), від 19.07.2018 № 18 (а.с. 230, т. 1), від 23.08.2018 № 22 (а.с. 231, т. 1) на надання практичного навчання водінню категорії "В" на автомобілі ВАЗ 210994 НОМЕР_1 в навчальній групі № 12, перепідготовка категорії "А", "А1" ведення індивідуальної картки обліку навчання та водіння транспортних засобів учнів, документа, оформлення подорожніх листів, контрольних листів, відомостей, заправки автомобіля та ін.

Протягом періоду з 14.08.2017 по 01.10.2018 допускається до роботи без належного оформлення трудових відносин ОСОБА_4 .. Натомість, з ним укладені цивільно-правові договори (від 14.08.2017 (а.с. 185, т. 1), від 02.10.2017 (а.с. 186, т. 1), від 09.11.2017 (а.с. 206 т. 1), від 09.01.2018 № 3 (а.с. 236, т. 1), від 05.03.2018 № 8 (а.с. 237, т. 1), від 17.04.2018 № 11 (а.с. 238, т. 1), від 07.06.2018 № 14 (а.с. 239, т. 1), від 19.07.2018 № 19 (а.с. 240, т. 1), від 17.08.2018 № 20 (а.с. 241, т. 1), від 17.09.2018 № 23 (а.с. 242, т. 1) на надання послуги практичного навчання водінню категорії "В" на автомобілі ВАЗ 2107 НОМЕР_2 в навчальній групі № 12, ведення індивідуальної картки обліку навчання та водіння транспортних засобів учнів, документальне оформлення подорожніх листів, контрольних листів, відомостей заправки автомобіля та ін.

Протягом періоду з 07.08.2017 по 01.10.2018 допускається до роботи без належного оформлення трудових відносин ОСОБА_5 Натомість, з ним укладені цивільно-правові договори (від 07.08.2017 (а.с. 192, т. 1), від 02.10.2017 (а.с. 191, т. 1), від 09.11.2017 (а.с. 190, т. 1), від 09.01.2018 № 4 (а.с. 247, т. 1), від 01.03.2018 № 7 (а.с. 248, т. 1), від 16.04.2018 № 10 (а.с. 249, т. 1), від 07.06.2018 № 15 (а.с. 250, т. 1), від 19.07.2018 № 17 (а.с. 1, т. 2), від 17.08.2018 № 21) на надання послуги практичного навчання водінню категорії В на автомобілі ВАЗ 21070 ВМ НОМЕР_3 в навчальній групі № 12, ведення індивідуальної картки обліку навчання та водіння транспортних засобів учнів, документальне оформлення подорожніх листів, контрольних листів, відомостей заправки автомобіля та ін.

Договори періодично переукладалися на виконання одних, і тих самих послуг, з однією й тією ж особою та охоплюють проміжок часу, що перевищує рік.

Підтвердженням дотримання внутрішнього трудового розпорядку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та здійснення директором Конотопського СТК ТСО України ОСОБА_2 організації процесу їх, праці, є також "Робочий навчальний план підготовки кваліфікованих робітників за професією водій автотранспортних засобів (категорії В) з обсягом навчання 238 год. в учбовій групі № 56 наказом № 16 від 20.06.2018 р. Конотопського СТК ТСОУ", затверджений директором Конотопського СТК ТСОУ ОСОБА_2 (а.с. 67, т. 1) Зазначеним документом встановлено дати проведення практичних навчальних занять з водіння, кількість годин визначена за датам викладання, та їх загальне підсумування.

Окрім цього, за кожною вищезазначеною особою, Конотопським СТК ТСО України щомісячно ведеться облік проведених годин занять з практичного навчання водінню в розрізі дат, з загальним підсумуванням годин, що відображається в контрольних листах підписаних "майстрами в/н, викладачами" ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та старостами груп, і затверджених директором Конотопського СТК ТСО України ОСОБА_2 .

За результатами інспекційного відвідування 26.09.2018 складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № СМ1480/49/АВ, яким засвідчено порушення вимог додержання законодавства про працю, а саме ч. 3 ст. 24 КЗпП України щодо допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись пунктом 19 Порядку № 295, на підставі акту позивачу було внесено припис № СМ1480/49/ЛВ/П від 26.09.2018 р. (а.с. 17-18, т. 1) про забезпечення виконання вимог частини третьої статті 24 КЗпП України та повідомлення про виконання припису у строк до 11.10.2018.

Також, начальником Управління було винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № СМ2487/1626/АВ/ТД-ФС від 09.01.2019 у розмірі 446760,00 грн. на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України (а.с. 20-25, т. 1).

Не погодившись з приписом відповідача та винесеною ним постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про їх безпідставність та необґрунтованість.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі послався на те, що суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення встановив, що наказ про проведення інспекційного відвідування № 1533 прийнято на підставі отриманої інформації Управлінням, але всупереч вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, суд першої інстанції не встановлював наявність відповідної інформації, спосіб її оформлення та зміст такого документа. Відсутність такої інформації та/або її необґрунтованість є підставою для визнання протиправними наслідків проведеного інспекційного відвідування.

Також, апелянт зазначив, що у п. 1 Наказу № 1533 вказано таке: «Провести інспекційне відвідування ... з питань належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками ...». Аналогічно у абз. 2 Направлення № 770/СМ1480 вказано, що контролю підлягають питання щодо дотримання трудового законодавства в частині належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками. Таким чином, у спірних правовідносинах предметом інспекційного відвідування мали б бути питання дотримання трудового законодавства позивача з особами, які працюють за трудовим договором. Натомість, під час проведення інспекційного відвідування предметом перевірки були правовідносини позивача з особами, що виникли на підставі цивільно- правових договорів, що відображено в Акті № СМ1480/49/АВ.

В доводах апеляційної скарги позивач також послався на те, що суд першої інстанції вийшов за межі предмета доказування у справі, оскільки посилався на особливості ведення позивачем бухгалтерського обліку, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, в той час відповідно до чинного законодавства України контроль за правильністю здійснення бухгалтерського обліку здійснюють, крім інших, посадові особи Державної фіскальної служби України.

Апелянт також вказав, що у загальному, предметом вказаних вище цивільно-правових договорів про надання послуг є теоретична та практична підготовка визначених груп. Зазначена діяльність врегульована Порядком підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 487 (далі - Порядок № 487) та Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 р. № 340 (далі - Положення № 340). Ведення робочого навчального плану, складання контрольних листів та інших документів є виконанням норм, що містяться у Порядку № 487. Згідно з п. 16 Порядку № 487 заняття з теоретичної підготовки проводяться відповідно до розкладу, а з практичного керування транспортним засобом - до графіків черговості. Облік занять з теоретичної підготовки та практичного керування транспортним засобом ведеться в журналі обліку успішності підготовки та відвідування і книжці обліку підготовки з керування. Вказав, що ведення індивідуальних карток обліку навчання, документальне оформлення подорожник листів, контрольних листів є виключно дотриманням вимог Порядку № 487, а не доказом того, що діяльність виконавців за цивільно-правовим договором підлягала правилам трудового розпорядку. Визначення транспортного засобу як місця у якому виконавцем проводиться навчання водіїв є виключно специфікою надання такого виду послуг, що зумовлено вимогами Порядку № 487 та жодним чином не свідчить про наявність трудових відносин.

Також, апелянт послався на те, що залучення членів громадської організації до її інвентаризаційної комісії не свідчить про наявність трудових правовідносин між позивачем на виконавцями послуг за цивільно-правовими договорами.

Щодо протиправності припису, апелянт зазначив, що зобов`язання позивача та фізичних осіб укласти трудовий договір, коли між ними фактично існують відносини іншого характеру, не входить до компетенції органів Держпраці.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 р. № 877-V (далі - Закон № 877-V).

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються, серед іншого, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пп. 5 п. 6 Положення № 96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Пунктом 7 Положення № 96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295 "Про деякі питання реалізації статті 259 КЗпП України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Порядок № 295).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Згідно із пп. 6 п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією.

Відповідно до п. 8 Порядку № 295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Пунктами 19, 20 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.

Судовим розглядом встановлено, що за результатами інспекційного відвідування 26.09.2018 р. складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № СМ1480/49/АВ (а.с. 11-16, т. 1), в якому зафіксовано порушення вимог додержання законодавства про працю, а саме ч. 3 ст. 24 КЗпП України щодо допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стосовно виявлених порушень при проведенні інспекційного відвідування колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1 КЗпП України, цей кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

За визначенням ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Отже, діяльність працівника в рамках трудового договору характеризується наступними правовими ознаками: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); не на свій страх і ризик, а шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Вказані ознаки трудового договору витікають, як зі статей КЗпП, так і з спеціальних законів, що регулюють трудові відносини (зокрема Закону України «Про відпустки», Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про колективні договори і угоди», Закону України «Про охорону праці»).

В свою чергу, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Особа, яка працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик; предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт, за наслідками яких замовник зобов`язується оплатити виконавцю виконану ним роботу, тобто предметом є кінцевий результат, а не процес праці.

Чинне законодавство України не містить жодного обов`язкового припису щодо того, у яких саме випадках сторони певного зобов`язання зобов`язані укладати саме трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт. Отже, потенційні сторони такого зобов`язання цілком вільні у своєму виборі форми втілення власних правових відносин, а тому вони на свій розсуд вправі визначати вид майбутнього договору, що може укладатися між ними.

В свою чергу, юридичні особи не обмежені в праві залучати фізичних осіб до виконання певного виду роботи на підставі цивільних договорів, і не зобов`язані законодавством укладати тільки трудові договори.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 08.05.2018 р. (справа № 127/21595/16-ц) дійшов аналогічного висновку, зазначивши, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З акту інспекційного відвідування та зі спірної постанови вбачається, що позивачем допущено до роботи 4 громадян без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівників на роботу.

Згідно перелічених вище договорів про надання послуг, які фактично є однотипними за своїм змістом, вбачається, що замовник (позивач) забезпечує виконавця усім необхідним для надання послуг, передбачених цим договором, забезпечує створення необхідних організаційних умов для надання послуг. На період чинності цих договорів виконавець зобов`язаний забезпечити рівень навчання, який відповідає державному стандарту якості освіти з метою підготовки спеціалістів відповідного рівня кваліфікації, підсумком якого є якість здачі іспитів у ДАІ. Виконавець відповідає за технічний стан та збереження автомобіля, зобов`язаний охайно ставитися до нього та тримати у чистоті. Замовник зобов`язаний визначити виконавцю робоче місце, забезпечити його необхідними засобами роботи. Забезпечити умови техніки безпеки та ін. Виконавцю за надання послуг виплачується винагорода протягом десяти днів з моменту підписання акту наданих послуг.

Суд зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України Про освіту, викладацька діяльність - діяльність, яка спрямована на формування знань, інших компетентностей, світогляду, розвиток інтелектуальних і творчих здібностей, емоційно-вольових та/або фізичних якостей здобувачів освіти (лекція, семінар, тренінг, курси, майстер-клас, вебінар тощо), та яка провадиться педагогічним (науково-педагогічним) працівником, самозайнятою особою (крім осіб, яким така форма викладацької діяльності заборонена законом) або іншою фізичною особою на основі відповідного трудового або цивільно-правового договору.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством не заборонено здійснювати викладацьку діяльність на підставі цивільно-правового договору.

В свою чергу, відповідно до витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видом діяльності підприємства позивача є: 85.32 Професійно-технічна освіта, 85.53 Діяльність шкіл із підготовки водіїв транспортних засобів.

Відповідно до ст. 45 Закону України Про професійно-технічну освіту, до педагогічних працівників закладів професійної (професійно-технічної) освіти та установ професійної (професійно-технічної) освіти належать викладачі, педагоги професійного навчання, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, асистенти викладача, асистенти майстра виробничого навчання, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники фізичного виховання, керівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, науково-методичних та навчально-методичних установ, їх заступники та інші працівники, діяльність яких пов`язана з організацією і забезпеченням навчально-виховного процесу. Педагогічною діяльністю у закладах професійної (професійно-технічної) освіти та установах професійної (професійно-технічної) освіти можуть займатися особи, які мають відповідну професійну освіту та професійно-педагогічну підготовку, моральні якості і фізичний стан яких дає змогу виконувати обов`язки педагогічного працівника. Вимоги до педагогічного працівника визначаються кваліфікаційною характеристикою, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин, за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти і науки.

В матеріалах справи міститься "Робочий навчальний план підготовки кваліфікованих робітників за професією водій автотранспортних засобів (категорії В) з обсягом навчання 238 год. в учбовій групі № 56 наказом № 16 від 20 червня 2018 р. Конотопського СТК ТСОУ", підписаний викладачем Конотопського СТК ОСОБА_1 20.06.2018 р. та затверджений директором Конотопського СТК ТСОУ ОСОБА_2 (а.с. 67, т. 1). Також, судом встановлено, що Конотопським СТК ТСО України щомісячно ведеться облік проведених годин занять з практичного навчання водінню в розрізі дат, з загальним підсумуванням годин, що відображається в контрольних листах підписаних "майстрами в/н, викладачами" ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та старостами груп, і затверджених директором Конотопського СТК ТСО України ОСОБА_2 .

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини на підставі наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів зазначає, що перелічені вище особи фактично здійснюють викладацьку діяльність (є викладачами) в установі, яка надає професійно-технічну освіту, зокрема, щодо підготовки водіїв транспортних засобів та оскільки така діяльність може здійснюватися лише особами, які відповідають кваліфікаційним характеристикам, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин, відносини, що склалися між позивачем та вказаними вище особами не можуть мати цивільно-правовий характер та підлягають оформленню саме як трудові, оскільки ці відносини здійснювалися цими особами систематично, згідно наперед затвердженого плану та графіку та здійснення цієї діяльності, тобто не організовували процес роботи на власний розсуд, отримували фіксовану грошову винагороду, яка визначалася в залежності від кількості осіб, які проходили курси підготовки водіїв транспортних засобів. Таким чином, предметом укладених договорів між позивачем та вказаними вище фізичними особами є процес праці, а не її кінцевий результат.

Крім того, суд першої інстанції правомірно зазначив, що позивачем щомісячно проводяться нарахування у розрахунково-платіжній відомості, за відповідні періоди, пропорційно до фактично відпрацьованих годин. Нарахування проводяться у графі відомості "тарифна ставка, посадовий оклад", що притаманно трудовим відносинам (ст. 97 КЗпП України, ст. 15 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі - Закон України № 108/95-ВР). Оплата за фактично відпрацьований час можлива виключно при забезпеченні роботодавцем достовірного обліку виконуваної працівником роботи, тобто ведення обліку використання робочого часу, що є ознакою трудових відносин (стаття 30 Закону України № 108/95-ВР).

Також, наявні у матеріалах справи акти прийому наданих не свідчать про досягнення кінцевого матеріального результату, а вказують про систематичне виконання певної однорідної функції на підприємстві та отримання фіксованого доходу.

Доводи позивача про те, що цивільно-правові угоди у встановленому законом порядку не визнано нечинними не спростовують той факт, що зміст цих договорів має ознаки трудових правовідносин, а тому такі посилання судом відхиляються.

Отже, в цьому випадку правовідносини між позивачем та вказаними особами носять ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, при цьому, дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового перешкоджає реалізації працівником права на працю, гарантованого Конституцією та Кодексом законів про працю України, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки тощо.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок відповідача про те, що навчальним закладом допущено до роботи 4 громадян без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівників на роботу.

Що стосується посилання апелянта на те, що суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення встановив, що наказ про проведення інспекційного відвідування № 1533 прийнято на підставі отриманої інформації Управлінням, але всупереч вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, суд першої інстанції не встановлював наявність відповідної інформації, спосіб її оформлення та зміст такого документа, колегія суддів зазначає, що наказ про проведення інспекційного відвідування та дії контролюючого органу щодо проведення такої перевірки не є предметом оскарження в межах цієї справи, а тому суд не може надавати оцінку обґрунтованості чи необґрунтованості підставам, які передували прийняттю цього наказу, власне самому наказу та діям відповідача, що були вчинені на його реалізацію. Посилання апелянта на те, що у кожному конкретному випадку при розгляді спорів суду слід ретельно аналізувати підстави для проведення перевірки, на що вказав Верховний Суд у своїй постанові від 02.03.2018 р. у справі № 820/2762/17 також є безпідставним, оскільки вказаний висновок судом касаційної інстанції зроблений під час вирішення справи за позовом суб`єкта господарювання до органу ДФС України щодо скасування наказу про проведення позапланової документальної перевірки, але як вже вказувалося, в межах цієї справи наказ про проведення інспекційного відвідування предметом спору не є.

З цих же підстав необґрунтованими є посилання апелянта на неповне з`ясування обставин, в частині неспівставлення судом відомостей, що містяться у Наказі № 1533, Направленні № 770/СМ1480 та у Акті № СМ1480/49/АВ (стосовно того, що у спірних правовідносинах предметом інспекційного відвідування мали б бути питання дотримання трудового законодавства позивача з особами, які працюють за трудовим договором, натомість, під час проведення інспекційного відвідування предметом перевірки були правовідносини позивача з особами, що виникли на підставі цивільно- правових договорів, що відображено в Акті № СМ1480/49/АВ).

Що стосується посилання апелянта на те, що суд першої інстанції вийшов за межі предмета доказування у справі, оскільки посилався на особливості ведення позивачем бухгалтерського обліку, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, в той час відповідно до чинного законодавства України контроль за правильністю здійснення бухгалтерського обліку здійснюють, крім інших, посадові особи Державної фіскальної служби України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як на одну із підстав щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог суд першої інстанції вказав, що виплата особам, з якими укладено цивільно-правові договори, грошових коштів з проведенням обліку даної операції по субрахунку 661 є підтвердженням саме виконання ними роботи за посадою з подальшою виплатою заробітної плати відповідно до вимог статті 94 КЗпП України, що свідчить саме про трудові відносини, а не про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Колегія суддів зазначає, що такий висновок суду першої інстанції не виходить за межі доказування у цій справі, оскільки встановлення судом факту проведення обліку виплати грошових по субрахунку 661 є одним із свідчень наявності між позивачем та вказаними вище 4 особами саме трудових відносин. При цьому, роблячи такий висновок, суд першої інстанції не надавав оцінку правильності чи неправильності ведення бухгалтерського обліку на підприємстві позивача, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Що стосується посилання апелянта на те, що залучення членів громадської організації до її інвентаризаційної комісії не свідчить про наявність трудових правовідносин між позивачем на виконавцями послуг за цивільно-правовими договорами, суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу від 29.09.2017 № 3 "Про проведення інвентаризації в СТК ТСОУ", яким визначено порядок проведення, у присутності матеріально-відповідальних осіб, членами інвентаризаційної комісії (в тому числі інструктором в/н ОСОБА_4 та інструктором в/н ОСОБА_6 В ОСОБА_7 Д ОСОБА_7 ) річної інвентаризації. Наказом від 02.01.2018 № 3 "Про призначення комісії по інвентаризації каси", визначено порядок проведення членами інвентаризаційної комісії (в тому числі інструктором в/н ОСОБА_3 та інструктором в/н ОСОБА_5 ) інвентаризації каси.

Відповідно до Положення про інвентаризацію активів і зобов`язань, яке затверджено відповідно до Наказу Міністерства фінансів від 02.09.2014 р. № 879, для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

На підставі цього, суд зазначає, що до участі у інвентаризації долучаються лише працівники підприємства. Те, що вказані вище особи були допущені до інвентаризації, оскільки є членами громадської організації, якою фактично є позивач, не спростовує факту наявності саме трудових відносин в процесі здійснення цією організацією основного виду діяльності - підготовку водіїв транспортних засобів.

Інші доводи апелянта на правомірність висновків суду першої інстанції не впливають.

Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 р., штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Відповідно до ст. 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час. установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу". "Про альтернативну (невійськову) службу". "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками, начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами управління Держпраці у Сум області під час інспекційного відвідування навчального закладу встановлено порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, та вказаний висновок контролюючого органу знайшов своє підтвердження під час вирішення спірних правовідносин, а тому відповідачем правомірно прийнято постанову № СМ1480/49/АВ/П/ТД-К від 22.10.2018 про накладення на Конотопський спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України штрафу в сумі 446760 грн.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 року по справі № 480/4849/18 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Конотопського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння обороні України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 року по справі № 480/4849/18 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 року по справі № 480/4849/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло В.В. Катунов

Повний текст постанови складено 15.10.2019 року