Справа № 400/2519/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2519/18

Категорія: 111030000

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ДПІ у Інгульському районі м. Миколаєва, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.06.2015 року № 3044-17, від 27.05.2016 року № 2798-1303.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач визначив розмір грошового зобов`язання з орендної плати із застосуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, що не належить до його повноважень. Окрім того, при прийняті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень відповідач фактично в односторонньому порядку змінив умови договору оренди земельної ділянки в частині визначення (збільшення) розміру орендної плати, що є порушенням умов Договору та норм матеріального права, зокрема, статті 651 ЦК України та статті 23 Закону України "Про оренду землі".

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 19.06.2015 року № 3044-17, від 27.05.2016 року № 2798-1303.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Головне управління ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року, як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оспорювані податкові повідомлення-рішення є правомірним та таким, що відповідає нормам чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем до суду подано клопотання про процесуальне правонаступництво, а саме посилаючись на постанову КМУ від 28.03.2018 №296 "Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби", якою ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Миколаївській області, апелянт просить замінити відповідача у справі ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва на правонаступника - ГУ ДФС у Миколаївській області.

Статтею 52 КАС України визначено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про заміну сторони у справі, а саме замінити ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області на його процесуального правонаступника - ГУ ДФС у Миколаївській області.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що 04 грудня 2013 року ОСОБА_1 уклала із Миколаївською міською радою договір оренди землі № 9827, за умовами якого прийняла в оренду, строком на 25 років, земельну ділянку площею 616 кв. м для житлової забудови.

Згідно із п. 4.2. цього договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 224 414,96 грн., а розмір орендної плати встановлений у розмірі 0,1 % від цього показника, що складає 224,42 грн.

19 червня 2015 року ДПІ у Інгульському районі м. Миколаєва прийнято податкове повідомлення-рішення № 3044-17, яким визначено позивачу податкове зобов`язання із орендної плати в розмірі 8 403,83 грн., а 27 травня 2017 року податкове повідомлення-рішення №2798-1303 на суму 12 049,85 грн.

Вважаючи, що контролюючий орган при розрахунку розміру податку протиправно збільшив відсоток від нормативно грошової оцінки, ОСОБА_1 оскаржила зазначені податкові повідомлення-рішення до суду.

Рішенням Миколаївського окружного суду від 30 липня 2018 року, яке оскаржене сторонами не було, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (справа № 814/654/18).

Судове рішення мотивовано тим, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми ПК України - сплата податків (орендної плати) не може залежати від волі сторони на внесення змін до умов договору.

Оскарживши вищезазначені податкові повідомлення-рішення повторно у даній справі ОСОБА_1 вважає, що відповідач визначив розмір грошового зобов`язання з орендної плати із застосуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, що не належить до його повноважень.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вважав, що контролюючий орган всупереч статті 77 КАС України не довів суду, що правомірно прийняв податкові повідомлення-рішення, оскільки не надав суду розрахунки сум орендної плати з урахуванням нормативно грошової оцінки земельної ділянки станом на 2015 і 2016 роки та коефіцієнту індексації, визначеної позивачу у податкових повідомленнях-рішеннях.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідно з підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 288.1 статті 288 ПК України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно пунктів 4.2, 4.3 Договору оренди землі № 9827 від 04.12.2013 року, річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у відсотковому розміру від її нормативно грошової оцінки. Розмір нормативної грошової оцінки не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації та внесенням змін на підставі вимог діючого законодавства й інших нормативних документів. Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки змінюватиметься з дати набуття чинності законодавчих та інших нормативних документів без внесення змін та доповнень до цього договору.

Таким чином, твердження позивача, що зміна індексації нормативної грошової оцінки є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін договору оренди землі є безпідставним.

Відповідно до підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Пунктами 289.1, 289.2 та 289.3 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 22-28-0.22-125/2-19 від 04.01.2019 "Про індексацію нормативної грошової оцінки земель" Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання статті 289 ПК України повідомила, що коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь).

Враховуючи те, що на нормативну грошову оцінку земельної ділянки впливає коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки, колегія суддів вважає, що контролюючим органом правомірно було донараховано суму податкового зобов`язання з орендної плати на 2015 та 2016 роки застосовуючи кумулятивно коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

За таких обставин, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для їх задоволення.

Згідно з частиною першою статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухвалення нового рішення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 09 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова