Справа № 200/11889/19-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 р. Справа№200/11889/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_1 )

до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації (85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Гагаріна, 36, код ЄДРПОУ 3197227)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення відповідача про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, визнання протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті допомоги та зобов`язання призначити та здійснити виплату допомоги при народженні дитини за її заявою.

8 жовтня 2019 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі. Одночасно, суд у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відмовив, відстрочивши його сплату до прийняття рішення по справі. Також, суд задовольнив клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Суд задовольнив клопотання позивача та визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду та про витребування доказів.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відмова у призначенні відвідної допомоги на дитину є незаконною та передовсім порушує інтереси дитини. Позивач також зазначила, що не проживаючи постійно за місцем реєстрації на підконтрольній Україні території в неї фактично відсутня можливість реалізувати своє право на соціальний захист передбачений законодавством України, з огляду на неможливість постійного проживання через знаходження усього майна та нерухомості за місцем реєстрації в м. Донецьку. При цьому, як зауважила позивач це не є необхідною причиною для призначення та подальшого отримання допомоги при народженні дитини, ніж у осіб, які реалізують таке право на території України, бо це, на думку позивача, є проявом дискримінації з боку суб`єкта владних повноважень по відношенню до неї.

Відповідачем на адресу суду надано відзив на адміністративний позов позивача, у якому заперечив проти задоволення заявлених вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Мотивуючи вимоги поданих заперечень, відповідач зазначив, що управлінням було вжито заходів щодо виплати допомоги при народженні дитини, але відсутність позивача на території підконтрольній владі України, реквізитів, адреси для сплати/перерахунку допомоги унеможливило її виплату. Також відповідач відзначив, що позивач за заявою та у разі надання реквізитів для сплати допомоги має право на поновлення виплати допомоги.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 21 квітня 2010 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Донецьку народила дитину ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку 8 січня 2014 року, актовий запис № 11.

Згідно довідки від 25 грудня 2014 року № 1438-010291 позивач як внутрішньо переміщена особа разом із дітьми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 перемістилась з міста Донецька (району проведення антитерористичної операції) до смт. Новотроїцьке Волноваського району Донецької області.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що 25 грудня 2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини та державної допомоги малозабезпеченій сім`ї через відсутність повного пакету документів.

Рішенням відповідача від 19 січня 2015 року позивачу відмовлено в наданні державної соціальної допомоги малозабезпечені сім`ї. У подальшому, рішенням від 02 лютого 2015 року про призначення допомоги сім`ям з дітьми позивачу призначена допомога при народженні дитини з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2019 року.

Як встановлено судом на підставі атестату відповідача від 28 лютого 2018 року допомога при народженні дитини позивачеві виплачена по 31 січня 2018 року.

З наданих відповідачем матеріалів справи судом встановлено, що розпорядженням відповідача від 11 січня 2018 року виплату державної допомоги позивачу вирішено призупинити з 1 лютого 2018 року на підставі положень абзацу 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» у зв`язку з відсутністю розрахункового рахунку у ПАТ «Державний ощадний банк України». У той же час суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів направлення/повідомлення позивача про прийняте рішення та здійснення інших заходів щодо отримання реквізитів позивача.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 12 січня 2018 року № 45562 було встановлено, що позивач за адресою АДРЕСА_2 не проживає.

Розпорядженням відповідача від 20 лютого 2018 року ОСОБА_1 припинено виплату державної допомоги при народженні з 1 лютого 2018 року на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 76 від 19 січня 2018 року, оскільки внутрішньо переміщена особа не проживає за вказаною адресою. Також, відповідно до зазначеного рішення вбачається, що однією з підстав припинення позивачу виплати допомоги при народженні дитини було рішення управління № 026 від 22 січня 2018 року «Про скасування довідок внутрішньо переміщеним особам», яким на підставі пункту 5 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» скасовано дію довідки відповідача про взяття її на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

Отже, як встановлено судом на підставі наявних матеріалів справи виплату допомоги позивачу фактично було припинено через встановлення факту не проживання на території, підконтрольній українській владі та відповідно - скасування довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

Отже, спірним питанням у справі є правомірність припинення відповідачем призначеної допомоги при народженні дитини.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (надалі - Закон № 2811-XII). Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною першою статті 1 зазначеного Закону громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2811 одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається. Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок про те, що заява про призначення допомоги при народженні дитини подається одним із батьків дитини в письмовій формі до органів соціального захисту за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Суд зазначає, що у відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Окрім того, суд зауважує, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

Згідно з нормами пункту 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року виплата допомоги припиняється у разі:

позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;

відмови отримувача допомоги від виховання дитини;

нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини;

відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;

тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір`ю;

припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини;

перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду;

усиновлення дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування або дитини, батьки якої дали згоду на її усиновлення;

смерті дитини;

смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Суд зауважує, що з аналізу зазначених норм законодавства не вбачається такої підстави для припинення виплати допомоги при народженні дитини як не проживання за адресою на підконтрольній території та скасування довідки внутрішньо переміщеної особи.

Суд звертає увагу відповідача, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції, виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд доходить висновку, що розпорядження відповідача про припинення державної допомоги при народженні дитини, прийнято відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення. За таких обставин, суд доходить висновку про скасування розпорядження відповідача від 20 лютого 2018 року про припинення позивачу виплати державної допомоги при народженні дитини.

У той же час, суд зазначає, що здійснити (поновити) виплату відповідач зможе лише при наявності у нього інформації про відкритий на ім`я позивача рахунок в ПАТ «Державний ощадний банк України», у зв`язку з чим суд наголошує на необхідності позивачу надання відповідачу відповідної інформації.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 2 КАС України встановлено, що адміністративні суди при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, серед іншого, перевіряють чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням принципу верховенства права.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини четвертої статті 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Щодо позовної вимоги позивача в частині визнання протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті допомоги, суд зазначає, що судом вже було задоволено вимогу позивача щодо скасування оскаржуваного рішення/розпорядження, яким відповідач відмовив у призначенні допомоги при народженні дитини, отже, суд вважає, що це буде достатнім та повним захистом порушеного права позивача, тому суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги позивача в цій частині.

Також, суд зауважує, що державна допомога при народженні дитини позивачеві вже призначена, проте її виплата була припинена згідно розпорядження відповідача, яке судом визнано протиправним. Отже, належним способом захисту порушеного права позивача у такому випадку суд визнає зобов`язання відповідача поновити позивачеві виплату державної допомоги при народженні дитини та сплатити заборгованість за весь період з дати припинення.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 8 жовтня 2019 року позивачеві відстрочено сплату судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. до ухвалення рішення по суті.

Нормами частини 2 статті 133 КАС України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки даний спір виник з вини суб`єкту владних повноважень, а позов було задоволено частково з огляду на те, що судом було обрано інший - більш ефективний спосіб захисту порушеного права позивача судові витрати з відповідача підлягають стягненню в повному обсязі.

Враховуючи зазначене, судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації (85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Гагаріна, 36, код ЄДРПОУ 3197227) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації від 20 лютого 2018 року про припинення виплати державної допомоги при народженні дитини з 1 лютого 2018 року ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 3197227) поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) виплату державної допомоги при народженні дитини - сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 1 лютого 2018 року.

В інші частині позовних вимог в задоволенні відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації (85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Гагаріна, 36, код ЄДРПОУ 3197227) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО): 899998, Рахунок отримувача: UA6026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 15 жовтня 2019 року. Повне судове рішення складено 15 жовтня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар