Справа № 320/1377/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1377/19 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської митниці Державної фіскальної служби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спанрайз" до Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення, -, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Спанрайз» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської міської митниці ДФС, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 22 лютого 2019 року № 125120/2019/000003/2.

Рішенням Київського окружного адміністративного від 16 квітня 2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що експертний висновок має виключно інформаційний характер і може служити лише додатковим джерелом інформації для прийняття митним органом рішення. Наголосив, що митним органом не було враховано специфіки укладення договорів морського перевезення вантажів, коли обидва документи одного й того ж вантажу, оформлюються з різних підстав на різних етапах морського перевезення. Підкреслив, що Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність у документах, які підтверджують митну вартість товарів, відомостей на обґрунтування числового значення складових їх митної вартості.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що Київською митницею було доведено, що Позивачем не надано усіх документів, які б дали можливість впевнитися в достовірності заявлених відомостей. При цьому підкреслює, що чинним законодавством передбачено, що обов`язок щодо письмового викладення підстав витребування додаткових документів виникає у митниці лише за письмового звернення декларанта або уповноваженої ним особи. Зауважує, що підставою для витребування у декларанта додаткових документів може бути наявність в спеціалізованих програмно-інформаційних комплексах ЄАІС ДМСУ інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів. Крім того наголошує, що митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25 вересня 2019 року, яке у подальшому було відкладено на 02 жовтня 2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Спанрайз» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що заявка на перевезення вантажів автотранспортом, яку було витребувано Відповідачем, не може містити фактичну вартість перевезення. Крім того наголошує, що в експортній декларації постачальника товару можливо лише перевірити інвойсові вартість оцінюваного товару, а тому вимога щодо перекладу такої декларації є необгрунтованою. Зазначає, що експертний висновок не може бути законною підставою вимоги додаткових документів оскільки він сам є додатковим документом.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, та просив її вимоги задовольнити повністю

Представник Позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 04 грудня 2018 року компанією CNBMInternationalcorporation на ТОВ «Спанрайз» був виставний рахунок на оплату (інвойс) від 04 грудня 2018 року №SAAE4118037-3 на суму 56201,06 дол. США, за товар сітка затіняюча, що являє собою полотно завширшки більш як 30 см, трикотажне основовязане із синтетичних поліетиленових (100% PE) стрічкових ниток темно-зеленого кольору, виготовлене вязально-прошивним способом, без покриття, без просочення, УФ-стабілізована, в рулонах./ використовується в сільському господарстві захисту рослин від сонця/. Торговельна марка Agreed professional. Країна виробництва CN. Виробник - CNBM International Corporation (а.с.28-29); платежі, що випливають з умов поставки FOB NINGBO 3000,00 дол. США (а.с. 33).

Крім того, 06 лютого 2019 року митним брокером ДП «Український термінал» до Київської митниці ДФС було подано вантажну митну декларацію (ВМД) №UA125120.2019.471006, у якій для митного оформлення було предявлено товар: сітка затіняючи, що являє собою полотно завширшки більш як 30 см, трикотажне основовязане із синтетичних поліетиленових (100% PE) стрічкових ниток темно-зеленого кольору, виготовлене вязально-прошивним способом, без покриття, без просочення, УФ-стабілізована, в рулонах./ використовується в сільському господарстві захисту рослин від сонця/. Контейнер TGHU8953259 (227350 м2/1019 рул.): щільність 36г/м2, розмір рулона 2Ч100м -34200 м2/171 рул., щільність 36г/м2, розмір рулона 4Ч50м - 68200 м2/341 рул., щільність 36г/м2, розмір рулона 8Ч50м -8000 м2/20 рул., щільність 50г/м2, розмір рулона 4Ч50м - 6600 м2/33 рул., щільність 50г/м2, розмір рулона 8Ч50м -16400 м2/41 рул., щільність 70г/м2, розмір рулона 4Ч50м - 3600 м2/18 рул., щільність 70г/м2, розмір рулона 6Ч50м -18000 м2/60 рул., щільність 70г/м2, розмір рулона 8Ч50м - 9600 м2/24 рул., щільність 80г/м2, розмір рулона 2Ч100м -20200 м2/101 рул., щільність 80г/м2, розмір рулона 3Ч50м - 14550 м2/97 рул., щільність 80г/м2, розмір рулона 4Ч50м -16600 м2/83 рул., щільність 80г/м2, розмір рулона 6Ч50м -1800 м2/6 рул., щільність 80г/м2, розмір рулона 8Ч50м - 9600 м2/24 рул. Контейнер GAOU6071851(209450 м2/953 рул.): щільність 36г/м2, розмір рулона 2Ч100м -12400 м2/62 рул., щільність 36г/м2, розмір рулона 3Ч50м - 12000 м2/80 рул., щільність 36г/м2, розмір рулона 4Ч50м -16000 м2/80 рул., щільність 36г/м2, розмір рулона 6Ч50м - 8100 м2/27 рул., щільність 50г/м2, розмір рулона 2Ч100м -8000 м2/40 рул., щільність 50г/м2, розмір рулона 5Ч50м - 6250 м2/28 рул., щільність 50г/м2, розмір рулона 6Ч50м -18300 м2/61 рул., щільність 50г/м2, розмір рулона 10Ч50м - 12500 м2/25 рул., щільність 70г/м2, розмір рулона 2Ч100м -17600 м2/88 рул., щільність 70г/м2, розмір рулона 3Ч50м - 17100 м2/114 рул., щільність 70г/м2, розмір рулона 4Ч50м -21600 м2/108 рул., щільність 70г/м2, розмір рулона 5Ч50м -7250 м2/29 рул., щільність 70г/м2, розмір рулона 8Ч50м - 5600 м2/24 рул., щільність 80г/м2, розмір рулона 1,5Ч100м -15900 м2/106 рул., щільність 80г/м2, розмір рулона 4Ч50м - 2400 м2/12 рул., щільність 80г/м2, розмір рулона 5Ч50м -5750 м2/23 рул., щільність 80г/м2, розмір рулона 6Ч50м - 10200 м2/34 рул., щільність 80г/м2, розмір рулона 10Ч50м -12500 м2/25 рул. Торговельна марка Agreen professional Країна виробництва - CN Виробник - CNBM International Corporation (а.с. 61-63).

Митна вартість товару за вказаною ВМД склала 59201,06 дол. США і була визначена із застосуванням основного методу та складалась з вартості товару згідно з інвойсом 56201,06 дол. США. і вартості транспортування до кордону з Україною 3000,00 дол. США.

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані:

- пакувальний лист від 04 грудня 2018 року №SAAE4118037-3;

- інвойс від 04 грудня 2018 року №SAAE4118037-3;

- коносамент (Bill of lading)від 16 грудня 2018 року №SHWS218120633;

- автотранспортна накладна №211328 від 02 лютого 2019 року;

- автотранспортна накладна №211335 від 02 лютого 2019 року;

- сертифікат про походження товару форми А від 27.12.2018 №G70181;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів №UA500030/2019/0494 від 04 лютого 2019 року;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №UFIM0095542 від 17 січня 2019 року;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару №190502/01 від 05 лютого 2019 року;

- прейскурант виробника товару CNBM International corporation від 06 серпня 2018 року;

- висновок про вартісні характеристики товару від 04 лютого 2019 року;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору від 17 серпня 2018 року;

- зовнішньоекономічний договір №SR-CNBM-20170918 від 18.09.2017 року;

- договір про надання послуг митного брокера №302 від 18.09.2017 року;

- договір (контракт) про перевезеннявід 14 серпня 2017 року;

- копія митної декларації країни відправлення.

Судом встановлено, що розглянувши подані Позивачем документи для підтвердження заявленої у ВМД митної вартості, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому зазначив, що під час контролю правильності визначення митної вартості було встановлено відсутність у документах, приєднаних до ВМД, всіх відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а також виявлені у них розбіжності.

Посилаючись на положення частини 2 статті 53 Митного кодексу України, митний орган запропонував надати додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: транспортні документи та документи, що підтверджують здійснення оплати за транспортування; виписки з бухгалтерської документації, переклад митної декларації країни відправлення; висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Як вбачається з матеріалів справи, на вказаний запит декларантом були надані наступні документи:

- заявка №193001/01 на перевезення вантажу від 30 січня 2019 року;

- договір №17-06-16-М від 17 червня 2006 року на транспортування вантажів за додатковою угодою №1;

- копія митної декларації країни відправлення з перекладом;

- експертний висновок ДП «Держзовнішінформ»№222/10 віл 04 лютого 2019 року;

- Акт здачі-приймання виконаних робіт (послуг) від 17 січня 2019 року.

Разом з тим, 22 лютого 2019 року Київською митницею ДФС було прийняте спірне рішення про коригування митної вартості за №UA125120/2019/000003/2, згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів (метод 2ґ), заявлену позивачем митну вартість товару у митній декларації від 06 лютого 2019 року № UA125120/2019/471006 скоригував до рівня 93654,31 дол. США (3,7601 дол. США / кг) (а.с. 56-58).

Поряд із зазначеним суд зауважив, що обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що надані позивачем документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, оскільки транспортний документ, що зазначений в експортній декларації NBST256028 не відповідає тому, що поданий до митної деклараціївід 06 лютого 2019 року № UA125120/2019/471006 - №SHWS, також у експертному висновку ДП «Держзовнішінформ» лише констатовано ціни виробника, а відповідний висновок експерта чи відповідають вони цінам кон`юктури ринку не визначено.

При цьому, скоригована відповідачем митна вартість товару ґрунтується на інформації митної декларації від 18 лютого 2019 року № UA500120/2019/1643.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару, Київська митниця ДФС видала позивачу картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA125120/2019/00037 (а.с.59-60).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Відповідач неправомірно відмовив Позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом та прийняв оскаржувані рішення пр. коригування митної вартості товарів.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

За приписами частини 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

У відповідності до частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частини перша та друга статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів (частина перша статті 368 Митного кодексу України).

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Положеннями частини 5 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з тим, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

При цьому, частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Крім того, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю.

До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Отже, законом чітко окреслено умову, за наявності котрої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковим, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта, та надає митниці право вчиняти відповідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребовувати контролюючий орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Таким чином, єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

При здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною договору було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, митну вартість визначено із застосуванням другорядного методу 2ґ - резервного методу.

За приписами частини 5 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частини третя-четверта статті 57 Митного кодексу України).

Як убачається із матеріалів справи, Позивачем до митного органу для підтвердження заявленої фактурної вартості затіняючої сітки було надано митну декларацію UA 125120/2019/471006 від 06 лютого 2019 року.

Разом з митною декларацією надано наступні документи: - пакувальний лист від 04 грудня 2018 року №SAAE4118037-3; інвойс від 04 грудня 2018 року №SAAE4118037-3; коносамент (Bill of lading)від 16 грудня 2018 року №SHWS218120633; автотранспортна накладна №211328 від 02 лютого 2019 року; автотранспортна накладна №211335 від 02 лютого 2019 року; сертифікат про походження товару форми А від 27.12.2018 №G70181; акт про проведення огляду (переогляду) товарів №UA500030/2019/0494 від 04 лютого 2019 року; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №UFIM0095542 від 17 січня 2019 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №190502/01 від 05 лютого 2019 року; прейскурант виробника товару CNBM International corporation від 06 серпня 2018 року; висновок про вартісні характеристики товару від 04 лютого 2019 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору від 17 серпня 2018 року; зовнішньоекономічний договір №SR-CNBM-20170918 від 18.09.2017 року; договір про надання послуг митного брокера №302 від 18.09.2017 року; договір (контракт) про перевезеннявід 14 серпня 2017 року; копія митної декларації країни відправлення.

Крім того судова колегія звертає увагу на те, що на запит митного органу декларантом були надані наступні документи: заявка №193001/01 на перевезення вантажу від 30 січня 2019 року; договір №17-06-16-М від 17 червня 2006 року на транспортування вантажів за додатковою угодою №1; копія митної декларації країни відправлення з перекладом; експертний висновок ДП «Держзовнішінформ»№222/10 віл 04 лютого 2019 року; Акт здачі-приймання виконаних робіт (послуг) від 17 січня 2019 року.

Отже, як вірно встановлено судом першої, Позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням наведених вище положень чинного процесуального законодавства, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що доводи Апелянта, які не було зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, не підлягають оцінці судом апеляційної інстанції.

У графі 33 рішення митного органу від 22 лютого 2019 року зазначено, що експертний висновок ДП «Держзовнішінформ» лише констатує ціни виробника, а відповідний висновок експерта чи відповідають вони цінам конюктури ринку не містить. Разом з тим, як вірно наголосив Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, такий висновок не відноситься до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до ч. 2 ст. 53 МК. Таким чином, експертний висновок має виключно інформаційний характер і зазначена в ньому інформація не може слугувати підставою для витребування додаткових документів.

Крім того, в оскаржуваному рішенні Відповідач посилався на те, що в копії декларації країни відправлення від 11 грудня 2018 року №16325510 зазначено номер коносаменту NBST256028, що не відповідає номеру коносамента, наданому декларантом до митного оформлення, а саме SHWS201812.

Як було вірно зазначено судом першої інстанції, транспортний документ, зазначений в експортній декларації NBST256028 від 15 грудня 2018 року є необоротним коносаментом, який було виписано на експедитора вантажоотримувача ДП «Український термінал». При цьому, необоротний коносамент (non-negotiable bill of lading) це коносамент, в якому вантажоодержувач точно визначений і отримує вантаж сам.

Крім іншого, до поданої Позивачем митної декларації був поданий морський коносамент № SHWS201812, у якому вантажотримувачем виступило ТОВ «Спанрайз», а повідомленою стороною ДП «Український термінал». Разом з тим,, морський коносамент це документ, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що митним органом не було враховано специфіки укладення договорів морського перевезення вантажів, а тому посилання в митній декларації країни відправлення на номер коносаменту NBST256028 не свідчить про наявність розбіжностей та про можливе заниження Позивачем митної вартості товарів.

Доводи Апелянта щодо ненадання Позивачем банківських платіжних доручень на оплату транспортних послуг колегією суддів оцінюються критично, з огляду на наступне.

У силу приписів наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2015 року «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

З урахуванням зазначених вище положень чинного законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що подані ТОВ «Спанрайз»; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №UFIM0095542 від 17 січня 2019 року; заявка №193001/01 на перевезення вантажу від 30 січня 2019 року; договір №17-06-16-М від 17 червня 2006 року на транспортування вантажів за додатковою угодою №1; Акт здачі-приймання виконаних робіт (послуг) від 17 січня 2019 року надавали Відповідачу можливість повністю перевірити вартість перевезення.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне наголосити, Позивачем було надано на запит Київської митниці, окрім уже зазначених документів, заявку на перевезення вантажу № 193001/01 від 30 січня 2019 року та копію митної декларації країни відправлення з перекладом.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що подані позивачем до митного оформлення документи не містять розбіжностей, які впливають на числові значення складових митної вартості товарів, а тому Позивач не позбавлений права на застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються, з врахуванням того, що позивачем використані відомості, які повністю підтверджені документально.

Крім того, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 25 січня 2019 року у справі № 815/5398/17 та від 06 березня 2019 року у справі № 809/278/17.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та досліджені письмові докази, що долучено до справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставне застосування Відповідачем резервного методу визначення митної вартості товарів та висновку про заниження митної вартості товару.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 22 лютого 2019 року № 125120/2019/000003/2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено « 07» жовтня 2019 року.