Справа № 640/22294/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Дата-Центр» на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Дата-Центр» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Дата-Центр» (далі - Позивач, ТОВ «Український Дата-Центр») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило:

- зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві не визнавати в якості податкової звітності уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, поданим ТОВ «Український Дата-Центр» 12.06.2018 року о 15:54;

- визнати протиправними дії ГУ ДФС у м. Києві щодо коригування даних інтегрованої картки платника податків у відповідності із уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, поданим ТОВ «Український Дата-Центр» 12.06.2018 року о 15:54;

- зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві привести у відповідність інтегровану картку платника податків на додану вартість ТОВ «Український Дата-Центр»;

- зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві відновити суму 480 366,00 грн. в ліміті реєстрації податкових накладних ТОВ «Український Дата-Центр».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.07.2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що показники поданого платником та прийнятого у визначеному законодавством порядку уточнюючого розрахунку є обов`язковими для відображення та відповідного коригування в інтегрованій картці платника. Разом з тим, нормами чинного законодавства не наділено контролюючий орган анульовувати, скасовувати чи вважати недійсною подану та прийняту в установленому порядку податкову звітність на підставі заяви платника податків, як і невідображати показники такої звітності в інтегрованій картці платника. Окремо суд зауважив, що спірні правовідносини виникли між ТОВ «Український Дата-Центр» і ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, а не ГУ ДФС у м. Києві, що випливає зі змісту рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/13046/18, яке набрало законної сили.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове про задоволення позову. Свої доводи обґрунтовує тим, що чинним законодавством надано право органу ДФС здійснювати коригування показників інтегрованої картки платника у ручному режимі. Стверджує, що після подання звітного документа платник податків має право у межах граничного строку подання подати новий звітний документ із виправленими недоліками, і після цього поданий раніше документ стає недіючим. Наголошує, що факт технічного збою у програмі прослідковується зі змісту уточнюючого розрахунку №1 навіть без проведення арифметичного і логічного контролю. Окремо звертає увагу, що подання ще одного уточнюючого розрахунку, як зазначено в оскаржуваному рішенні суду, неможливо. Підкреслює, що результати некоректної роботи програмного забезпечення не може бути підставою для зменшення суми переплати з податку. Зазначає, що протиправні дії контролюючого органу щодо позбавлення права особи отримати податкову вигоду є позбавленням права власності у розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.10.2019 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні представники Позивача доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд її вимоги задовольнити повністю з викладених в останній підстав.

Представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ТОВ «Український Дата-Центр» подано 21.05.2018 року № до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС м. Києві податкову декларацію з ПДВ за квітень 2018 року, якою задекларовано у рядку 20 суму від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п.200-1.3 ст.200-1 ПК України 3 074 899,00 грн., з яких у рядку 20.2.1 «підлягає бюджетному відшкодуванню» - 480 366,00 грн.; у рядку 20.3 «зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» - 2 594 533,00 грн. (а.с. 24-25). Про прийняття декларації з ПДВ за квітень 2018 року свідчить квитанція №2 від 21.05.2018 року (а.с. 26).

У зв`язку з виявленням помилок у податковій декларації з ПДВ від 21.05.2018 року № Позивачем 12.06.2018 року о 15:54 подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок №, про що свідчить квитанція №2 (а.с. 27-39). Вказаним уточнюючим розрахунком уточнено: рядок 20.2.2, згідно якого показник, який уточнюється « 480 366», уточнений показник «-480 366»; рядки 20.3, 21, згідно яких показник, який уточнюється « 2 594 533», уточнений показник « 3 074 899», різниця склала 480 366,00 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що, як зазначено в адміністративному позові, при поданні згаданого уточнюючого розрахунку через систему електронної звітності М .Е .Dос стався технічний збій та дані, які повинні були міститися у рядку 20.2.1 декларації з ПДВ за квітень 2018 року були відображені в рядку 20.2.2. Проте, за твердженням Позивача, в останнього відсутні грошові зобов`язання або податковий борг з ПДВ.

У зв`язку з викладеним 12.06.2018 року Позивачем повторно подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, в якому відображено у рядку 20.2.1 суму від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податку у розмірі 480 366,00 грн. Зазначений уточнюючий розрахунок прийнято згідно квитанції №2 від 12.06.2018 року о 16:43 (а.с. 40-45). Вказаним уточнюючим розрахунком уточнено рядок 20.2.1, 20.2, згідно яких показник, який уточнюється « 480 366», уточнений показник «-480 366»; рядок 20.3, 21, згідно яких показник, який уточнюється « 2 594 533», уточнений показник « 3 074 899», різниця склала 480 366,00 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що 26.07.2018 року ТОВ «Український Дата-Центр» звернулося до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС м. Києві з листом №29, якому просило не визнавати податкову звітність - уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, який отримано ДПІ 12.06.2018 року о 15:54, у зв`язку з тим, що при подачі даного розрахунку стався технічний збій в програмі М . Е . Dос, а саме дані, які повинні були міститися в рядку 20.2.1 були відображені у рядку 20.2.2, що призвело до невірного відображення показників в ІКП платника. Вірний уточнюючий розрахунок був поданий одразу також 12.06.2018 року о 16:43 (а.с. 50).

Листом ГУ ДФС у м. Києві від 01.08.2018 року №38284/10/26-15-59 ТОВ «Український Дата-Центр» повідомлено, що ДПІ у Шевченківському районі розглянула лист товариства та вказує на те, що Податковим кодексом України не передбачені випадки скасування податкової звітності згідно листів або заяв платника та запропоновано, у разі необхідності, надати до ДПІ уточнену податкову звітність, оформлену відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 51).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 46, 49 Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21 (далі - Порядок №21), та Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року №422 (далі - Порядок №422), суд першої інстанції прийшов до висновку, що у Відповідача не було правових підстав для неприйняття поданих Позивачем уточнюючих розрахунків, а їх скасування за заявою платника чинним законодавством не передбачено.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

За правилами п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 49.1 та 49.2 ст. 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

При цьому, законодавцем передбачено можливість внесення змін до податкової звітності, яка регламентована ст. 50 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Згідно п. 6 Порядку №21 до податкової звітності з податку на додану вартість належать: податкова декларація з податку на додану вартість; уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок з додатками; розрахунок податкових зобов`язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованих як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України.

За правилами п. 1-5 розд. IV Порядку №21 у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу) платник податку самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним декларації, він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої декларації за формою, встановленою на дату подання уточнюючого розрахунку.

Внесення змін до податкової звітності за результатами самостійного виявлення помилок здійснюється у порядку, визначеному статтею 50 розділу II Кодексу.

У разі виправлення помилок у рядках поданої раніше декларації, до яких повинні додаватися додатки, до уточнюючого розрахунку повинні бути додані відповідні додатки, що містять інформацію щодо уточнених показників.

Не може бути зменшена сума податкових зобов`язань, яка не була сплачена до бюджету в минулих звітних (податкових) періодах, у зв`язку з повним або частковим списанням податкового боргу.

Зміна напряму узгодженого бюджетного відшкодування за рішенням платника податку здійснюється шляхом подання до контролюючого органу уточнюючого розрахунку до декларації за звітний (податковий) період, в якому було задеклароване таке бюджетне відшкодування.

Розділом VI Порядку №21 визначено порядок заповнення уточнюючого розрахунку.

Уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу.

У графі 4 відображаються відповідні показники декларації звітного періоду, що виправляється. У разі якщо до декларації за цей звітний період раніше вносилися зміни, у графі 4 відображаються відповідні показники графи 5 останнього уточнюючого розрахунку, який подавався до декларації звітного (податкового) періоду, що виправляється. У графі 5 уточнюючого розрахунку відображаються відповідні показники з урахуванням виправлення. У графі 6 відображається сума помилки (абсолютне значення).

У разі виправлення значення рядка 21 декларації, яке у майбутніх звітних періодах не вплинуло на значення рядка 18 чи рядка 20.2, уточнюючий розрахунок подається за один звітний період, в якому вносяться відповідні зміни. Такий уточнюючий розрахунок може бути поданий у спосіб, визначений в абзаці четвертому пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. Значення графи 6 рядка 21 уточнюючого розрахунку (як збільшення, так і зменшення) враховується у рядку 16.2 декларації за звітний період, у якому подано такий уточнюючий розрахунок.

У разі виправлення значення рядка 21 декларації, яке у майбутніх періодах впливатиме на значення рядка 18 чи рядка 20.2, уточнюючий розрахунок подається за кожний звітний період, у якому значення рядка 21 декларації впливало на значення рядка 18 чи рядка 20.2.

Платник податків, який самостійно виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний сплатити штраф, нарахований відповідно до абзацу четвертого пункту 50.1 статті 50 розділу II Кодексу. Сума нарахованого штрафу відображається у графі 6 рядка 18.1.

У разі виправлення помилок у рядках поданої раніше декларації, до яких повинні додаватися додатки, до уточнюючого розрахунку повинні бути додані відповідні додатки, що містять інформацію щодо уточнених показників.

При цьому, судовою колегією враховується, що, як було встановлено судом першої інстанції, зі змісту інтегрованої картки платника (далі - ІКП) ТОВ «Український Дата-Центр» з ПДВ (а.с. 76-91), після подання податкової декларації з ПДВ за квітень 2018 року сума переплати з ПДВ в ІКП була збільшена на 480 366,00 грн. У подальшому, згідно поданих Позивачем 12.06.2018 року уточнюючих розрахунків податкових зобов`язань з ПДВ, було зменшено суму від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету (рядки 20 та 20.2.2 декларації) на суму 480 366 грн. та зменшено суму від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядки 20.2 та 20.2.1 декларації) на суму 480 366,00 грн.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Порядок №422 визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зі змісту п. 2 розд. ІІI Порядку № 422 випливає, що з метою обліку сум бюджетного відшкодування в інтегрованій картці платника відображаються облікові операції щодо сум, які заявлені платниками до відшкодування згідно із податковою звітністю.

Пунктом 3 підрозділу 6 розділу III Порядку № 422 передбачено, що після рознесення до ІКП інформації про суму відшкодування ПДВ на рахунок платника або зменшення такої суми за уточненим розрахунком, поданим до раніше поданої звітності, в ІКП платника зменшується залишок бюджетного відшкодування за відповідний звітний (податковий) період, а у разі його недостатності відбувається зменшення позитивного сальдо розрахунків платника з бюджетом, у разі відсутності позитивного сальдо виникає податковий борг.

За правилами абз. 2 пп. 2 п. 4 розд. IV Порядку № 422 за уточнюючими Звітними документами в ІКП відображається різниця між грошовим зобов`язанням, зазначеним у поданому раніше Звітному документі, та грошовим зобов`язанням, розрахованим з урахуванням виявлених платником помилок, штрафу та пені (у разі заниження грошового зобов`язання), визначені самостійно платником, якщо інше не передбачено формою Звітного документа.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що що в інтегрованій картці платника відображається у тому числі різниця між грошовим зобов`язанням, зазначеним у поданому раніше звітному документі, та грошовим зобов`язанням, розрахованим з урахуванням виявлених платником помилок згідно первинних показників (коригування), зазначених у поданому та прийнятому фіскальним органом уточнюючому розрахунку.

При цьому, показники поданого платником та прийнятого у визначеному законом порядку податкового документа, зокрема, уточнюючого розрахунку до податкової декларації, є обов`язковими для відображення та відповідного коригування у інтегрованій картці платника.

Відтак, як вірно підкреслив суд першої інстанції, нормами чинного законодавства не передбачено права фіскальних органів за заявою платника податку анулювати, скасовувати, вважати недійсною подану та прийняту у встановленому порядку податкову звітність такого платника, а також права не відображати показники такої звітності в інтегрованій картці платника.

Отже, оскільки Позивачем 12.06.2018 року були подані два уточнюючі розрахунку, які були прийняті фіскальним органом, що підтверджується квитанціями № 2, показники останніх правомірно були внесені до інтегрованої картки платника.

Викладене, у свою чергу, свідчить про обґрунтованість позиції суду першої інстанції про те, що оскаржувані дії Відповідача є протиправними, оскільки правових підстав для неврахування поданих Позивачем податкових документів не було.

При цьому Окружний адміністративний суд міста Києва вірно підкреслив, що Позивач не позбавлений у разі необхідності подати уточнюючу податкову звітність для виправлення виявленим ним помилок. На вказане звертав увагу і податковий орган у своєму листі від 01.08.2018 року №38284/10/26-15-59.

Посилання Апелянта на технічні збої у програмному забезпеченні, подання заяви про помилкове подання першого розрахунку та неможливість здійснити коригування інтегрованої картки платника у позасудовому порядку колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки наявність вказаних обставин не спростовує правомірності оскаржуваних дій відповідача та не є правовою підставою для вчинення ним дій, про які просить ТОВ «Український Дата-Центр».

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що внесення контролюючим органом до інтегрованої картки платника показників поданої платником податків податкової звітності жодним чином не свідчить про позбавлення останнього права на майно.

Також, на переконання судової колегії, безпідставним є посилання Апелянта на приписи пп. 4 п. 4 розд. IV Порядку №422.

Так, у пп. 4 п. 4 розд. IV Порядку №422 передбачено, що якщо після подання Звітного документа платник податків подає до граничного строку подання новий Звітний документ із виправленими показниками, поданий раніше Звітний документ стає недіючим та отримує ознаку стану обробки «Історія подання».

Водночас, Апелянтом не враховано, що Податковий кодекс України у п. 48.3 ст. 48 розрізняє три типи документів: звітний, уточнюючий, звітний новий. Відтак, вказана норма Порядку №422 не поширюється на випадки подання уточнюючих звітних документів.

Аргументи ТОВ «Український Дата-Центр» щодо неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.10.2018 року у справі №805/3112/17-а, згідно якої результат некоректної роботи програмного забезпечення не може бути підставою для зменшення суми переплати з податку, судова колегія вважає помилковим, оскільки у згаданій справі суд касаційної інстанції вказував на випадок некоректної роботи баз даних контролюючих органів. Натомість, у межах спірних правовідносин про факт такої роботи відповідних баз мови не йде.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що спірні правовідносини між ТОВ «Український Дата-Центр» та Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві з приводу відображення в інтегрованій картці Позивача спірного коригування сум відшкодування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного (звітного) податкового періоду з податку на додану вартість за квітень 2018 року вже були предметом судового розгляду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.02.2019 року у справі № 826/13046/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Дата-Центр" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії у задоволенні позову відмовлено.

Як зазначено у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2018 року у згаданій справі №826/13046/18, при відображенні в ІКП ТОВ «Український Дата-Центр» коригування сум відшкодування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного (звітного) податкового періоду з податку на додану вартість за період квітень 2018 року на підставі уточнюючих розрахунків від 12.06.2018 року № та № Відповідач діяв у порядку, встановленому чинним на дату виникнення спірних відносин податковим законодавством, а тому відсутні підстави для визнання дій ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві протиправними та, як наслідок, відсутні підстави для невизнання як податкової звітності уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 12.06.2018 року №.

У контексті наведеного та зважаючи на те, що спірні правовідносини у даному випадку виникли між ТОВ «Український Дата-Центр» та ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, до якої Позивач подавав податкову звітність та у подальшому звертався з листом від 26.07.2018 року № 29, суд першої інстанції з огляду на наявні у матеріалах справи документи обґрунтовано зауважив, що оскільки до повноважень ГУ ДФС у м. Києві не відноситься коригування податкової звітності ТОВ «Український Дата-Центр», то вимоги до останнього заявлені безпідставно.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Дата-Центр» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 09» жовтня 2019 року.