Справа № 580/1136/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1136/19 Суддя першої інстанції: С.М. Гарань
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Файдюка В.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на проголошене о 12 годині 42 хвилині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року, повний текст якого складено 14 червня 2019 року, у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Фенікс Агро» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року Приватне підприємство «Фенікс Агро» (далі - Позивач, ПП «Фенікс Агро») звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ ДФС у Черкаській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.03.2019 року № та №.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.06.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявними у матеріалах справи та належним чином оформленими первинними документами підтверджується реальність господарських операцій ПП «Фенікс Агро» з його контрагентами, а наведені ГУ ДФС у Черкаській області доводи, у тому числі щодо фігурування контрагентів у кримінальних провадженнях та неможливість підтвердження надходження товарів по ланцюгах постачання не спростовують позицію товариства.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що придбання товарів Позивачем у визначених в акті перевірки контрагентів не прослідковується по ланцюгах постачання згідно даних податкового обліку, а щодо ряду підприємств-контрагентів ПП «Фенікс Агро» наявні кримінальні провадження щодо їх фіктивності.

Після усунення визначених в ухвалі від 15.07.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.08.2019 року, яке у подальшому було відкладено на 09.10.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Фенікс Агро» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що наявними у матеріалах справи належним чином оформленими первинними документами підтверджується реальність господарських операцій та, відповідно, правомірність формування даних податкового обліку. Звертає увагу, що жодних належних і допустимих доказів існування вироків судів у кримінальних провадженнях контролюючим органом не надано.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу ПП «Фенікс Агро» просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Черкаській області витрату на правову допомогу у розмірі 94 684,94 грн.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що у липні-серпня 2018 року працівниками ГУ ДФС у Черкаській області на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. ст. 75, 77, 82 ПК України, наказів від 11.07.2018 року №1232 (т. 9 а.с. 2, 3), направлень на перевірку (т. 9 а.с. 4-10) проведено документальну планову виїзну перевірку ПП «Фенікс Агро» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.03.2018 року.

У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем, зокрема:

- вимог п.п. 14.1.13. п.14.1 ст 14, п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України із змінами та доповненнями, п.3.10. Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності затверджених наказом Міністерства фінансів України від 28.03.2013 року №433 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності», п.7 Положенням (стандарту) бухгалтерського обліку №15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153; п.6, п.11 Стандарту №16 "Витрати", п.5 Стандарту №11 «Зобов`язання» ч. 2 ст.3, ч.3 ст.8, ст. 4, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-ХІУ, п.2.4, п.2.5, п.2.6, п.2.15, п.2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, ст.10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248, п. 9 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за №751/404, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 7 814 292 грн., у т.ч. за 2015 рік на суму 705 574 грн., І квартал 2016 року на суму 78 911 грн., півріччя 2016 року на суму 149 289 грн., III квартали 2016 року на суму 1 069 485 грн., 2016 рік на суму 1 496 922 грн., І квартал 2017 року на суму 936 529 грн., півріччя 2017 року на суму 2 229 320 грн, три квартали 2017 року на суму 4 110 885 грн., 2017 рік на суму 5 611 796 грн.;

- вимог п.п.14.1.185 п. 14.1 ст.14, пп.185.1. ст 185, п. 198.1., п.198.3, 198.6 ст.198, п.201.10 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 8 433 820 грн., у т.ч. за грудень 2015 року на суму 163 958 грн., лютий 2016 року на суму 152 803 грн., березень 2016 року на суму 326 542 грн., червень 2016 року на суму 24 621 грн., серпень 2016 року на суму 230 431 грн., вересень 2016 року на суму 846 850 грн., жовтень 2016 року на суму 373 720 грн., листопад 2016 року на суму 5 449 грн., грудень 2016 року на суму 97 609 грн., січень 2017 року на суму 241 959 грн., лютий 2017 року на суму 406 005 грн., березень 2017 року на суму 376 257 грн., квітень 2017 року на суму 260 234 грн., травень 2017 року на суму 626 296 грн., червень 2017 року на суму 568 687 грн., липень 2017 року на суму 491 974 грн., серпень 2017 року на суму 100 572 грн., вересень 2017 року на суму 1 498 326 грн., жовтень 2017 року на суму 637 550 грн., листопад 2017 року на суму 797 257 грн., грудень 2017 року на суму 103 053 грн., січень 2018 року на суму 103 727 грн.;

- вимог п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні з податком на додану вартість в сумі 6 925,16 грн;

Результати перевірки зафіксовані в акті від 03.09.2018 року №344/23-00-11-0107/36780586.

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 25.10.2018 року винесені податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» № , яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 10 542 275 грн.;

- форми «Р» № , яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 9 591 471,50 грн.

За результатами адміністративного оскарження рішенням ДФС України від 28.01.2019 року № 4370/6/99-99-11-04-01-25 скаргу ПП «Фенікс Агро» частково задоволено: податкові повідомлення-рішення від 25.10.2018 року № та № в частині встановлених порушень по взаємовідносинах з ТОВ «Тріалон», ТОВ «Астелайт», ПП «Агрогермес-Шем», ТОВ «Біл-Корм», ТОВ «Тесмо Універсал», ТОВ «Хімпродторг ЛТД», ТОВ «Віват Солюшн» - скасовані, в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення - залишені без змін (т. 1 а.с. 203-211).

У зв`язку з викладеним ГУ ДФС у Черкаській області прийняті нові податкові повідомлення-рішення від 15.03.2019 року:

- форми «Р» №, яким збільшено ПП «Фенікс Агро» суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 3 766 611,00 грн., у тому числі за основним платежем - 3 013 289,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 753 322,00 грн. (т. 1 а.с. 198-199);

- форми «Р» №, яким збільшено суму ПП «Фенікс Агро» суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства на загальну суму 3 466 870,25 грн., у тому числі за основним платежем - 2 794 792,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 672 078,25 грн. (т. 1 а.с. 200-202).

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваних актів індивідуальної дії, суд першої інстанції встановив, що підставами для їх прийняття стали висновки контролюючого органу про заниження податку на прибуток та податку на додану вартість за операціями ПП «Фенікс Агро» з ТОВ «Лінева», ТОВ «Елітагротрейд», ТОВ «Бєлтранс», ТОВ «Імперіал Бренд», ТОВ «Вертікс-Трейд», ТОВ «Щедрі лани Кіровоградщини» при здійснені операцій з поставки товарів.

За період з 20.12.2016 року по 12.10.2017 року ПП «Фенікс Агро» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Лінева» по договорам поставки від 12.12.2016 року №121201 та від 29.03.2017 року №100302 шроту соняшникового, шроту соєвого, барди післяспиртової сухої та макухи соєвої на загальну суму 13 340 230,08 грн., в т.ч. ПДВ - 2 223 371,68 грн. Виконання згаданих договорів, на переконання суду першої інстанції, підтверджується копіями видаткових накладних (т. 2 а.с. 44-146), податкових накладних (т. 3 а.с. 1-102), платіжних доручень (т. 2 а.с 147-224).

Також, судом першої інстанції встановлено, що у січні 2015 року ПП «Фенікс Агро» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Імперіал Бренд» за договором купівлі-продажу від 01.10.2014 року №0110141 жмиху соняшника на загальну суму 703 181,40 грн., в т.ч. ПДВ - 117 196,90 грн. На виконання умов вище вказаного договору ТОВ «Імперіал Бренд» здійснило на користь ПП «Фенікс Агро» поставки товарів, що підтверджується видатковими накладними (т. 6 а.с. 50-54), платіжними дорученнями (т. 6 а.с. 55-59).

Крім того, у період з 05.08.2016 року по 14.03.2017 року ПП «Фенікс Агро» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Елітагротрейд» згідно договору поставки від 04.08.2016 року №04/08, а також за додаткової угоди №1 від 30.08.2016 року до договору поставки від 04.08.2016 року №04/08, на загальну суму 3 127 325,00 грн., в т.ч. ПДВ - 521 220,83 грн.

На виконання умов вище вказаного договору ТОВ «Елітагротрейд» здійснило на користь ПП «Фенікс Агро» поставки товарів, що підтверджується, на переконання суду першої інстанції, видатковими накладними (т. 6 а.с. 107-129), платіжними дорученнями (т. 6 а.с. 130-153), податковими накладними (т. 6 а.с. 158-189).

Окрім викладеного, судом першої інстанції встановлено, що за період з 08.07.2017 року по 27.09.2017 року ПП «Фенікс Агро» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Щедрі Лани Кіровоградщини» за договором поставки від 06.06.2017 року №ЩФ06072017, на загальну суму 1 238 464 грн., в т. ч. ПДВ - 206 464,33 грн. За умовами вказаного договору ТОВ «Щедрі Лани Кіровоградщини» зобов`язалося продати та поставити, а ПП «Фенікс Агро» зобов`язалось прийняти та оплатити шрот соняшниковий.

Виконання договірних зобов`язань, на думку суду першої інстанції, підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних (т. 7 а.с. 163-173), платіжних доручень (т. 7 а.с. 174-187), податкових накладних (т. 7 а.с.188-198).

Щодо відносин Позивача з ТОВ «Бєлтранс», Черкаським окружним адміністративним судом встановлено, що у січні 2015 року ПП «Фенікс Агро» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Бєлтранс» за договором транспортного перевезення від 26.01.2015 року №26/01/15 на загальну суму 6 675,62 грн., в т. ч. ПДВ - 1 112,60 грн. За умовами вказаного договору ТОВ «Бєлтранс» зобов`язалося надати ПП «Фенікс Агро» послуги по перевезенню вантажу на умовах, визначених у додатках до договору на кожне перевезення вантажу, автомобільним транспортом, а ПП «Фенікс Агро» прийняти й оплатити належним чином виконані ТОВ «Бєлтранс» послуги по перевезенню. ТОВ «Бєлтранс», як зазначено судом першої інстанції, на виконання вказаного договору надало послуги транспортного перевезення, що підтверджується: актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ0000077 та товарно-транспортною накладною №332 від 28.01.2015 року. У свою чергу, ПП «Фенікс Агро» здійснило оплату за послуги перевезення, що підтверджується платіжними дорученнями: №9318 від 06.02.2015 року на суму 5 563,02 грн., №9363 від 09.02.2015 року на суму 1 112,60 грн. За фактом надання транспортних послуг на користь ПП «Фенікс Агро» було виписано податкову накладну №77 від 31.01.2015 року на загальну суму 6 675,62 грн. (в т.ч. ПДВ - 1 112,60 грн.).

Окремо суд першої інстанції встановив, що у жовтні 2016 року ПП «Фенікс Агро» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Вертікс-Трейд» за договором поставки від 12.10.2016 року №12/10/01 шроту соняшникового на загальну суму 209 286,00 грн., в т. ч. ПДВ - 34 881,00 грн.

На виконання умов вище вказаного договору ТОВ «Вертікс-Трейд» здійснило на користь ПП «Фенікс Агро» поставки товарів, що підтверджується видатковою накладною №171016-02 від 17.10.2016 року та видатковою накладною №171016-01 від 17.10.2016 року. У свою чергу ПП «Фенікс Агро» здійснило оплату за вказаний товар, що підтверджується платіжним дорученням №3739 від 18.10.2016 року на суму 209 286 грн. За фактом поставки на користь ПП «Фенікс Агро» було виписано податкові накладні №213 від 17.10.2016 року та №212 від 17.10.2016 року.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для визнання безтоварними господарських операцій ПП «Фенікс Агро» з ТОВ «Лінева», ТОВ «Елітагротрейд», ТОВ «Бєлтранс», ТОВ «Імперіал Бренд», ТОВ «Вертікс-Трейд», ТОВ «Щедрі лани Кіровоградщини» немає. При цьому, суд наголосив на тому, що податковим органом як суб`єктом владних повноважень не доведено, що господарські операції Позивача є фіктивними або безтоварними, не доведено недобросовісності Позивача та його контрагентів, що, на його переконання, свідчить про відсутність перешкод для формування даних податкового обліку за наслідками відносин з останніми.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають, що якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Враховуючи положення зазначених вище статей ГК України, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити той факт, що для визнання правочину такого, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, необхідно встановити факт наявності у контрагентів або контрагента такої мети.

Так, при кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається у намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. При цьому доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Разом з тим, такого, що набрав законної сили, вироку суду по кримінальній справі щодо посадових осіб ПП «Фенікс Агро» та/або перерахованих вище контрагентів останнього, Відповідачем як суб`єктом владних повноважень, який заперечує проти позову, надано не було.

У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне зауважити, що навіть встановлення факту взаємовідносин контрагента Позивача з фіктивними суб`єктами господарювання не є безумовним доказом ознак фіктивності у діяльності ПП «Фенікс Агро», оскільки приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування Позивачем податкового кредиту та валових витрат від добросовісності платника податку, з яким суб`єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що невиконання такими особами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.

Посилання Апелянта на матеріали кримінальних проваджень №№ 0004294, 0000034, 0000057, 0003630 в якості доказів фіктивності контрагентів Позивача, судовою колегією оцінюється критично, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Водночас, жодного з документів, передбачених ч. 6 ст. 78 КАС України, щодо згаданих кримінальних проваджень, ГУ ДФС у Черкаській області надано не було.

При цьому судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування Позивачем податкового кредиту від добросовісності платника податку, з яким суб`єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. Тобто, невиконання такими особами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наведені висновки повністю узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 22.01.2009 року у справі «Булвес проти Болгарії», яке наголошує на принципі персональної відповідальності платника та неможливості втручання у право власності особи, яка, попри можливе порушення своїм контрагентом податкового законодавства, є належним отримувачем поставлених товарів чи послуг.

Подібну позицію займав і Верховний Суд України, який у постанові від 11.12.2007 року у справі № 21-1376во06, де зазначив, що «у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту».

З огляду на викладене посилання Апелянта на можливе порушення контрагентами Позивача податкової дисципліни в якості підстави для відмови у задоволенні позовних вимог є, на переконання судової колегії, помилковими.

Надаючи оцінку реальності вчинення господарських операцій між контрагентами, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дослідивши наявні матеріалах справи документи, судова колегія вважає, що останні містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам, оскільки підтверджують придбання кожної партії товару. Відтак, твердження Апелянта про не підтвердження документально поставки товару є помилковим.

При цьому Черкаський окружний адміністративний суд вірно підкреслив, що зміст наявних у матеріалах справи документів свідчить, що отримані від ТОВ «Лінева», ТОВ «Елітагротрейд», ТОВ «Імперіал Бренд», ТОВ «Вертікс-Трейд», ТОВ «Щедрі лани Кіровоградщини» шрот соняшниковий, шрот соєвий, барда післяспиртова суха, макуха соєва та макуха, у подальшому використані у господарській діяльності ПП «Фенікс Агро» шляхом реалізації. Крім того, необхідність здійснення ТОВ «Бєлтранс» вантажних перевезень на замовлення ПП «Фенікс Агро» також підтверджується виробничою необхідністю даного підприємства.

При цьому судовою колегією враховується, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Однак, сама наявність або відсутність первинних документів, а також помилки в їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Посилання Апелянта на те, що згідно даних АІС «Податковий блок» ряд поставлених ПП «Фенікс Агро» товарів контрагентами Позивача не придбавалися, судова колегія оцінює критично, оскільки контролюючим органом охоплювалися ланцюги постачання лише періодами дії договорів, що були предметом документальної перевірки. Водночас, належних і допустимих доказів дослідження придбання (виготовлення) контрагентами ПП «Фенікс Агро» товарів у періодах, що передували укладанню таких договорів, ГУ ДФС у Черкаській області не надано.

Як вже було зазначено вище, згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи документи у розумінні приписів Закону про бухгалтерський облік є первинними документами, а тому підтверджують реальність виконання укладених Позивачем договорів.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Приписи п. 135.1 ст. 135 ПК України визначають, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

За правилами п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв`язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно п. 201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.3 ст. 200 ПК України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З наведеного вбачається, що в силу положень п. 198.6 ст. 198 ПК України не дають право на формування податкового кредиту операції, не підтверджені належним чином оформленими документами. При цьому, як було зазначено раніше, встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з`ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано Відповідачем, на момент виписування податкових накладних Позивачу ТОВ «Лінева», ТОВ «Елітагротрейд», ТОВ «Бєлтранс», ТОВ «Імперіал Бренд», ТОВ «Вертікс-Трейд», ТОВ «Щедрі лани Кіровоградщини» були зареєстровані у встановленому законом порядку як суб`єкти підприємницької діяльності, а також платниками податку на додану вартість, а факт реальності господарських операції, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а тому правових підстав для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у Відповідача не було.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім іншого, на як вже було встановлено раніше, у відзиві на апеляційну скаргу ПП «Фенікс Агро» було заявлено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на суму 94 684,94 грн.

Розглянувши подане клопотання та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що останнє підлягає залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.

Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що обов`язковою умовою для врахування судом таких доказів є їх подання до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що представником ПП «Фенікс Агро», який є адвокатом та представляє інтереси останнього у складі Адвокатського об`єднання «Юридична компанія «Капітал» на підставі договору про надання правової допомоги адвокатом та комплексне юридичне обслуговування від 02.03.2015 року №02/03-2015 та додаткової угоди від 13.08.2019 року № 3, у відзиві на апеляційну скаргу надано детальний опис виконаної роботи, а також до нього додано копію рахунку від 14.08.2019 року №149 на суму 94 684,94 грн.. Крім того, до суду 03.10.2019 року представником ПП «Фенікс Агро» додано копію платіжного доручення від 01.10.2019 року №329601, яким підтверджується факт оплати послуг за договором на суму 94 684,94 грн.

Надаючи оцінку наданим документам, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що зі змісту наявного у матеріалах справи детального опису виконаної роботи вбачається, що Позивачу надавалася правнича допомога у передбаченому ним обсязі.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо пропорційності їх розміру, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно даних акту надання послуг до складу витрат було включено підготовку та подання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, ознайомлення з матеріалами справи, правовий аналіз апеляційної скарги, аналіз судових рішень у ряді кримінальних проваджень, надання усних консультацій клієнту та узгодження позиції, підготовка відзиву на апеляційну скаргу, формування додатків до відзиву, подання відзиву.

У ході судового розгляду судовою колегією встановлено, що зміст апеляційної скарги ГУ ДФС у Черкаській області аналогічний за своїм змістом відомостям акту перевірки та відзиву на позов. Викладене, з огляду на зміст позовної заяви та її доводів, вказує на те, що відзив на апеляційну скаргу з урахуванням викладених у ній доводів та мотивів не містив нових відомостей чи даних, відмінних від позовної заяви. Відтак, суд апеляційної інстанції, що підготовка та написання відзиву на апеляційну скаргу з урахуванням його змісту не могла потребувати в адвоката витрачання 12 годин робочого часу з огляду на те, що останній повинен бути обізнаний з даною справою. З аналогічних підстав судовою колегією визнаються необґрунтованими розрахунки витраченого часу на правовий аналіз апеляційної скарги, аналіз судових рішень та надання усних консультацій клієнту, оскільки, як вже було підкреслено вище, дані питання були відображені ще у позовній заяві.

Не можуть вважатися обґрунтованими й наведені розрахунки витраченого часу на підготовку й написання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, оскільки останнє складається з назви справи та цитування положень ч. 3 ст. 44 КАС України, а тому не може забезпечити витрачення 3 годин часу у кваліфікованого юриста.

Також, на переконання суду апеляційної інстанції, зазначений в описі робіт час ознайомлення з матеріалами справи (2 години) не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, більшість документів була подана ПП «Фенікс Агро», а після ухвалення судового рішення до матеріалів справи було приєднано єдиний документ - апеляційну скаргу ГУ ДФС у Черкаській області. Таким чином, оскільки АО «Юридична компанія «Капітал» здійснює юридичне супроводження ПП «Фенікс Агро», починаючи зі звернення до суду із позовом, представники останнього повинні бути обізнані з матеріалами справи та поданими ними документами, що виключає необхідність витрачання 2 годин часу на ознайомлення з матеріалами справи в суді апеляційної інстанції.

Крім іншого, не вбачається об`єктивними наведені у детальному описі наданих послуг розрахунки витраченого часу на формування додатків до відзиву на апеляційну скаргу (1,5 години) та подання його до суду апеляційної інстанції (2 години), оскільки, формування шести додатків на 10 сторінках не може потребувати такого проміжку часу, як і безпосереднє подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу є непропорційним обсягу виконаної правниками роботи. Крім того, з огляду на відсутність погодинного розрахунку вартості наданих послуг щодо кожної з них унеможливлює стягнення витрат на професійну правничу допомогу навіть з урахуванням принципу пропорційності.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року - без змін.

У задоволенні клопотання Приватного підприємства «Фенікс Агро» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

В.В. Файдюк

Повний текст постанови складено «09» жовтня 2019 року.