Справа № 640/16585/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Аліменка В.О.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» до Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач, Акціонерне товариство «ПРАВЕКС БАНК», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- зняти арешт з нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 4,0000 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, Великодмитровецька сільська рада, кадастровий номер: :06:017:0030, що належить Акціонерному товариству «ПРАВЕКС БАНК» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/2, ідентифікаційний код юридичної особи 14360920), накладений 02.03.2011 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 20085704, виданої 17.01.2011 року Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністертсва юстиції України (адреса для листування: 01001, м. Київ, вул.. Городецького, 13. Адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул.. Січових Стрільців (Артема), 73, ідентифікаційний код юридичної особи: 00015622).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року у відкритті провадження в адміністративній справі відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити позовну заяву для розгляду по суті. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт наголошував, що він уже звертався з аналогічним позовом до Обухівського районного суду Київської області, однак за наслідком апеляційного оскарження постановою Київського апеляційного суду від 12.03.2019 року у справі № 372/2835/18 провадження у справі було закрито у зв`язку із належністю відповідних позовних вимог до юрисдикції адміністративного судочинства.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2013 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною на підставі Акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки № 85/5-10 від 31.10.2012 року здійснено реєстрацію права власності та видано Публічному акціонерному товариству «Правекс-Банк», що з 28.03.2018 року змінив назву на Акціонерне товариство «Правекс - Банк», свідоцтво про право власності № 5770 на нерухоме майно: земельну ділянку площею 4,0000 га., яка знаходиться за адресою: Київська область Обухівський район Великодмитровецька сільська рада, кадастровий номер 1:06:017:0030.

Відповідно до інформаційної довідки від 09.08.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо придбаного Банком нерухомого майна, позивач довідався про наявність запису про арешт щодо нерухомого майна, який не було знято після передачі майна у власність Банку, а саме арешт нерухомого майна, який був накладений 02.03.2011 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 20085704, виданої 17.01.2011 року.

03.01.2018 року позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою № 32/11-06 з приводу вжиття заходів щодо зняття арешту з відповідного майна.

Відповідь на вищевказану заяву отримано не було.

Окрім того, 21 вересня 2018 року Акціонерне товариство «Правекс Банк» звернулось до Обухівського районного суду Київської області з аналогічним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна.

За наслідками апеляційного оскарження у рамках вищевказаного провадження постановою Київського апеляційного суду від 12.03.2019 року у справі № 372/2835/18 провадження у справі було закрито у зв`язку із належністю відповідних позовних вимог до юрисдикції адміністративного судочинства.

Вважаючи, що не зняття арешту з придбаного АТ «Правекс Банк» нерухомого майна є протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції у відкритті провадження в адміністративній справі відмовив та зазначив, що дана справа підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства..

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Статтею 287 КАС України встановлені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Так, частиною першою статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 3 вказаної статті КАС України визначено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Відповідно до ч. 5 ст. 287 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Відповідно до частини 1 ст.447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Колегія суддів наголошує, що в даному випадку позивач пред`явив позов не як стягувач у виконавчому провадженні, а як власник майна, яке не належить боржнику. На майно накладено арешт, який перешкоджає власнику вільно володіти та розпоряджатися належним йому майном, тому з метою усунення перешкод у володінні і розпорядженні майном власник подав відповідну позовну заяву.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на момент звернення до суду існує запис про арешт щодо нерухомого майна, який не було знято після передачі майна у власність Банку, а саме арешт нерухомого майна, який був накладений 02.03.2011 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 20085704, виданої 17.01.2011 року.

В той же час, 14.11.2013 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною на підставі Акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки № 85/5-10 від 31.10.2012 року здійснено реєстрацію права власності та видано Публічному акціонерному товариству «Правекс-Банк», що з 28.03.2018 року змінив назву на Акціонерне товариство «Правекс - Банк», свідоцтво про право власності № 5770 на нерухоме майно: земельну ділянку площею 4,0000 га., яка знаходиться за адресою: Київська область Обухівський район Великодмитровецька сільська рада, кадастровий номер 1:06:017:0030.

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та їх суб`єктний склад колегія суддів вважає про непоширення на цей спір юрисдикції адміністративних судів та необхідність його вирішення в порядку цивільного судочинства, оскільки позовні вимоги заявлені не на оскарження рішення, дій чи бездіяльності посадової особи органу державної виконавчої служби, а на захист права приватної власності.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, а тому у даному випадку порушено його цивільні права.

Також, апелянт стверджує, що ним вичерпано всі засоби судового захисту, у зв`язку з цим він змушений звернутися за захистом свої прав в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів зазначає, що намагання позивача вирішити даний спір в порядку КАС України є помилковим.

Розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.

Колегія суддів зауважує, що у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення частини другої статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 5); суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частини перша статті 18). Головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура. Процесуальними кодексами України встановлено неоднакову процедуру судового провадження щодо різних правовідносин.

У свою чергу, розмежування юрисдикційних повноважень у межах спеціалізації судів підпорядковано гарантіям права кожної людини на ефективний судовий захист.

Отже, з огляду на підтвердження колегією суддів висновків суду першої інстанції, позивачу слід звернутись з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 12.03.2019 року у справі № 372/2835/18, якою провадження у справі було закрито.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відкриття провадження у справі за адміністративним позовом Аціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» до Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з майна.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст виготовлено 09.10.2019 року.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

В.О. Аліменко