Справа № 826/8591/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

11 жовтня 2019 року м. Київ № 826/8591/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко Марини Анатоліївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Велес-Д», про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

04.06.2018 Публічне акціонерне товариство «Український бізнес банк» (далі - ПАТ «Український бізнес банк») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко Марини Анатоліївни (далі - Апатенко М.А.), в якому висловило прохання:

- зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. провести реєстраційні дії: виключити із системи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію внесену о 00:49:15 про припинення запису про іпотеку 7988168 (спеціальний розділ) на підставі індексного номеру рішення 17816028, поновити відомості про особу Іпотекодержателя, зазначити ПАТ «Український бізнес банк» у графі «Іпотекодержатель».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.07.2018 у справі відкрито провадження та залучено до її участі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» (далі - ТОВ «Велес-Д»).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2018 витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. копію реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомого майна (нежитлової будівлі), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа 2127,9 кв. м.

В судових засіданнях представник позивача заявлені вимоги підтримував та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Ні відповідач, ні треті особи представництво в засіданнях не забезпечили.

Отже, зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотанням представника позивача, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) та частини дев`ятої статті 205 цього ж Кодексу ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Так, судом встановлено, що між ПАТ «Український бізнес банк» та ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) укладено Кредитний договір №МР001/МО1 датований 17.10.2008, відповідно до якого Позичальнику надано кредит строком з 17.10.2008 по 17.10.2013, зі сплатою 21% та 18% відсотків річних за користування кредитом відповідно.

Цього ж дня, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ «Український бізнес банк» та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки №Р-И/07, що посвідчено Рябоконь Ю.С., приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №6912, згідно якого в іпотеку передано нежитлову будівлю, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 загальна площа 2127,9 кв. м. (далі за текстом - Предмет іпотеки).

Вартість предмету іпотеки на дату укладення Договору іпотеку складала 11100000 грн.

Наведений договір іпотеки став підставою для реєстрації 17.10.2008 обтяження на відповідний об`єкт у державному реєстрі іпотек та внесення до реєстру інформації про ПАТ «Український бізнес банк», як іпотекодержателя.

До 09.12.2014 іпотекодержателем щодо об`єкту обтяження залишався ПАТ «Український бізнес банк».

09.12.2014 іпотекодержателя ПАТ «Український бізнес банк», змінено на іпотекодержателя ТОВ «Велес-Д», . Відомості внесено до Реєстру приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А., індексний номер рішення 17816028. Підставою внесення став укладений між Банком та ТОВ «Велес-Д» договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки №Р-И/07, який укладено, як наслідок укладення договору факторингу №12, відповідно до пункту 1.1 якого ПАТ «Український бізнес банк» продає (переуступає) ТОВ «Велес-Д» право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №МР001/М01 від 17.10.2008.

Вимоги до приватного нотаріуса заявлено позивачем з огляду на те, що рішенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український бізнес банк» №11 від 08.12.2015 про визнання правочинів нікчемними, визнано нікчемними, з підстав їх відповідності критеріям нікчемності, передбачених пунктом 3 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»:

- договору факторингу №12, укладеного 08.12.2014 між ПАТ «Український бізнес банк» та ТОВ «Велес-Д»;

- договору про відступлення права вимоги за Договором іпотеки №Р-И/07 (посвідченим 17.10.2008 Рябоконь Ю.С. , приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №6912), який 08.12.2014 посвідчений Апатенко М.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1868.

В позовній заяві також зазначено, що на підставі того, що ТОВ «Велес-Д» добровільно не виконало Вимогу направлену Банком на адресу ТОВ «Велес-Д», Банк змушений був звернутися до суду із позовною заявою про визнання недійсними договорів.

14.11.2016 за результатами розгляду справи №910/32912/15 Господарським судом міста Києва прийнято рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме визнано недійсними відповідні договори факторингу та відступлення прав вимоги.

Разом з тим, судом у справі встановлено, що 28.10.2016, тобто до ухвалення господарським судом рішення про недійсність договорів, обтяження предмету іпотеки припинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем (далі - Швець Р.О.), індексний номер рішення 32106513. До реєстру внесено відповідний запис.

З інформації з Державного речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер довідки 122141402) вбачається також, що актуальним власником відповідного об`єкту нерухомості є ТОВ «ОЛІМПІК СПОРТ», на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, серія та номер: 3594 від 28.10.2016.

Відповідний запис внесено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32145867.

Дата реєстрації права власності на відповідний об`єкт нерухомого майна відповідає даті припинення обтяження, що внесено до реєстру на підставі згаданого вище договору іпотеки.

З наведених обставин вбачається, що реєстраційна дія вчинена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. не є останньою і після її вчинення об`єкт змінив не тільки іпотекодержателя, а і власника.

Окрім того, судом встановлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Велес-Д» здійснює діяльність за кодом 64.92 «інші види кредитування». Відповідно укладення даним товариством 08.12.2014 договору факторингу №12 є здійсненням ним господарської діяльності, як і укладення даного договору банком.

Внесення до реєстру інформації, на виключення якої спрямовано даний позов стало наслідком укладення відповідного договору.

Окрім того, обтяження відповідного об`єкта нерухомості припинено і його власником, на підставі окремого правочину (договору купівлі-продажу) є інша юридична особа, відтак вирішенню даного спору, передує невирішений між позивачем та актуальним власником спір про право.

Наведені обставини вказують на необхідність, при вирішенні даного спору, дослідити більш широке коло питань, ніж процедурні.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу, відповідно до пункту другого частини першої статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника (наразі позивача у справі). Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З наведених вище обставин вбачається, що у даній справі існує невирішений спір про право, тому подальше вирішення спору у даній справі не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкт стосовно якого вчинено реєстраційні дії.

Для вирішення даного спору по суті необхідним є також дослідження питання наявності або відсутності порушеного права або інтересу позивача у справі, який не є безпосереднім учасником відносин із державним реєстратором речових прав. Відтак, спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Так, справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави є завданням господарського судочинства.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Так, пунктом 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, які виникають із відносин, пов`язаних із захистом від недобросовісної конкуренції, щодо: неправомірного використання позначень або товару іншого виробника; копіювання зовнішнього вигляду виробу; збирання, розголошення та використання комерційної таємниці; оскарження рішень Антимонопольного комітету України із визначених цим пунктом питань.

Якщо предметом спору є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення права власності або користування позивача на нерухоме майно, а підставою позову є обґрунтування речового права на майно, то можна констатувати приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. Здійснення такого захисту судом залежить від вирішення питання про те, кому саме належить речове право щодо спірного нерухомого майна та правомірності набуття такого права.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що такий спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, і доходить висновку про закриття провадження в цій справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України.

Наведений висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 20.06.2018 у справі №820/4146/17, від 18.09.2018 у справі №823/235/16, від 29.08.2018 у справі №807/719/15, від 18.04.2018 у справі №804/1001/16, а також правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду України від 14.06.2016 у справі №21-41а16 та від 26.01.2016 у справі № 2а-10699/11/2670 (21-3367а15).

Згідно з частиною другою статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у загальній сумі 1762 грн згідно платіжного доручення від 23.05.2018 №204.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI.

Пунктом п`ятим частини першої статті 7 вказаного Закону передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, питання про повернення сплаченої суми судового збору у розмірі 1762 грн з Державного бюджету України може бути вирішено ухвалою суду окремо за клопотанням позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 4, 19, 238, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Провадження в адміністративній справі позовом Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко Марини Анатоліївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Велес-Д», про зобов`язання вчинити певні дії, - закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого господарського суду в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М. Чудак