Справа № 420/2059/19
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 р.м. ОдесаСправа № 420/2059/19

Головуючий в І інстанції: Танцюра К.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 18.06.2019 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шеметенко Л.П.

судді - Стас Л.В.

судді - Турецької І.О.

за участю секретаря - Колеснікова-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо прийняття рішення та його скасування, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо прийняття рішення від 19.01.2018 року № 320666 про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію та його скасування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо прийняття рішення від 19.01.2018 року № 320666 про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію. Скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 320666 від 19.01.2018 року про скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам, що підтверджується копією національного паспорту НОМЕР_2 від 04.12.2007 року.

21.07.2009 року ОСОБА_1 звернулась до ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області із заявою про отримання дозволу на імміграцію до України, до якої були надані наступні документи: копія національного паспорту громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнаму № НОМЕР_2 від 04.12.2007 р.; довідка з місця проживання від 15.06.2009 р. № VI/09/CNTP; копія свідоцтва про одруження; довідка про несудимість від 15.06.2009 р. № VI/09/CNTP, видана посольством Соціалістичної Республіки В`єтнам та відповідні медичні довідки.

16.09.2009 року старшим інспектором ВГІРФО УМВС України в Одеській області Мельник М.М. було складено висновок, який затверджений начальником ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області Павленко О.М., згідно якого на підставі п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» клопотання гр. Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 щодо надання дозволу на імміграцію в Україну задоволено, видано позивачу дозвіл на імміграцію в Україну та документовано її посвідкою на постійне проживання.

16.09.2009 року начальником ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області Павленко О.М. видано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на імміграцію в Україну, а також позивач отримала посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 .

З матеріалів справи також вбачається, що 19.01.2018 року головним спеціалістом відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області Сухобрус Н. В. складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україні громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 .

У наведеному висновку зазначено, що позивач отримала дозвіл на імміграцію в Україну згідно п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як дружина іммігранта ОСОБА_5 , проте, 06.02.2012 року рішенням ГУМВС України в Одеській області дозвіл на імміграцію в Україну громадянину В`єтнаму ОСОБА_5 скасовано.

З огляду на викладене, у зазначеному висновку відповідача вказано, що дозвіл на імміграцію гр. В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає скасуванню згідно п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», як такий, що був наданий на підставі документів, що втратили чинність.

19.01.2018 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення № 3200666 про скасування дозволу на імміграцію в Україну видане громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

Згідно матеріалів справи, копію рішення про скасування дозволу на імміграцію було направлено на адресу позивача листом від 19.12.2018 року за її заявою від 13.12.2018 року.

Не погодившись із означеним рішенням, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України при прийнятті 19.01.2018 року рішення № 3200666 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-III (чинного та в редакції на момент звернення позивача) дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону, у наведеній редакції, квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Також відповідно до ст. 12 Закону України «Про імміграцію» (чинного та в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення про скасування дозволу на імміграцію) дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з п. 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року, у вказаній редакції, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до п. 22 вказаного Порядку для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Пунктом 23 цього ж Порядку визначено, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Відповідно до п. 24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року, рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, в рішенні про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 19.01.2018 року № 320666 Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в якості підстави для скасування дозволу зазначає п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, зазначений п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» не встановлює окремої підстави для скасування дозволу на імміграцію.

Вказаним п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано в інших випадках, передбачених законами України.

Таким чином, судом першої інстанції вірно наголошено, що при прийнятті рішення про скасування дозволу на імміграцію з посиланням на вказані положення Закону України «Про імміграцію» має бути також в обов`язковому порядку зазначена норма іншого закону, яка передбачає інші підстави для скасування дозволу на імміграцію, крім тих, що наведені у п.п. 1-5 ч. 1 ст. 12 цього Закону.

В свою чергу, зазначення лише положень п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» не є достатнім для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію, оскільки вказані положення самі по собі не передбачають підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Однак, в оскаржуваному рішенні відсутні будь-які посилання на інші норми.

Фактично відповідач прийняв рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію не визначивши взагалі законні підстави для прийняття такого рішення.

Також судом першої інстанції вірно враховано, що відповідачем не встановлено подання позивачем для надання їй дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Під час розгляду справи відповідач не надав суду доказів про існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст. 12 Закону України «Про імміграцію», а саме: вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Що стосується посилань відповідача в якості фактичної підстави для прийняття оскаржуваного рішення про скасування дозволу на імміграцію на ту обставину, що позивач отримала дозвіл на імміграцію в Україну згідно п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як дружина іммігранта ОСОБА_5 , проте, 06.02.2012 року рішенням ГУМВС України в Одеській області дозвіл на імміграцію в Україну громадянину В`єтнаму ОСОБА_5 скасовано, колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі № 420/6376/18, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року, скасовано висновок від 06.02.2012 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В`єтнаму ОСОБА_5 , затверджений заступником начальника ГУМВС України в Одеській області 06.02.2012 року, та зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в Україні по досягненню ОСОБА_5 45 річного віку.

Таким чином, дозвіл на імміграцію чоловіка позивача є чинним, що виключає можливість скасування позивачу дозволу на імміграцію, який остання отримала, як дружина іммігранта, та повністю спростовує наведені посилання відповідача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що посилаючись на вказані фактичні обставини відповідач у будь-якому випадку при прийнятті рішення про скасування дозволу на імміграцію згідно п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» зобов`язаний був визначити норму іншого закону, яка передбачає підстави для скасування дозволу на імміграцію за наведених обставин, що відповідачем здійснено не було.

Водночас, колегія суддів наголошує, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень має перевірити, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проте, оскаржуване рішення, прийняте відповідачем з порушенням вимог ст. 2 КАС України, а саме: за відсутності визначення законодавчих підстав для прийняття оскаржуваного рішення про скасування дозволу на імміграцію, тобто, рішення прийнято не на підставі Закону; без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення - позивач проживає на території України з 2009 року і відповідачем наданням посвідок на постійне проживання в Україні підтверджувалась законність перебування іноземця в Україні; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача - при видачі посвідки на постійне проживання в Україні відповідач підтвердив правильність надання позивачем необхідних документів, доказів порушення закону позивачем при видачі йому посвідки в ході перевірки наданих останнім документів відповідачем не встановлено та до суду не надано; несвоєчасно: дозвіл на імміграцію в Україну позивачу видано в 2009 році, тоді, як рішення про скасування цього дозволу винесено в 2018 році.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно колегія суддів вважає можливим зазначити, що за ознаками, визначеними пунктом 20 частини 1 статті 4 КАС України, дана справа віднесена до категорії справ незначної складності в розумінні частини 6 статті 12 КАС України.

Обставини, які є критерієм для віднесення справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин 3 та 4 статті 12 КАС України, а також випадки, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 15.10.2019 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька