Справа № 160/6848/19
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року Справа № 160/6848/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горбалінського В.В. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Начальника Головного управління національної поліції м. Кам`янське у Дніпропетровській області Лукашова Сергія Олександровича про визнання дій державного службовця протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Начальника Головного управління національної поліції м Кам`янське у Дніпропетровській області Лукашова Сергія Олександровича (далі відповідач), в якій просила:
- визнати дії начальника ГУНП м. Кам`янське у Дніпропетровській області полковника Лукашова Сергія Олександровича в порушенні ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» при наданні відповіді на скаргу ОСОБА_2 від 10.12.2018 року протиправними;
- зобов`язати начальника ГУНП м. Кам`янське у Дніпропетровській області полковника Лукашова Сергія Олександровича надати відповідь на скаргу ОСОБА_2 від 10.12.2018 року. У відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян»;
- стягнути із начальника ГУНП м. Кам`янське у Дніпропетровській області полковника Лукашова ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 768,40 грн. та моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 200 грн.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що скарга позивача від 10.12.2018 року, як фізичної особи була проігнорована відповідачем, перевірка по скарзі не проводилась та була списана до справи.
Ухвалою суду від 25.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідачем, на виконання ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.12.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Начальника Головного управління національної поліції м Кам`янське у Дніпропетровській області Лукашова ОСОБА_4 Олександровича із скаргою на капітана поліції Павлюк Кирила Віталійовича, який 07.12.2018 року при оформлені адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 допустив порушення під час фіксування порушення терміну перереєстрації газового револьверу.
З приводу цього ОСОБА_1 у своїй скарзі просила: притягнути до дисциплінарної відповідальності капітана поліції ОСОБА_5 за порушення вимог ст.ст.38,195-2,256 КУпАП при оформлені адміністративного протоколу за №237796 від 07.12.2018, повернути незаконно вилучене 07.12.2018. посвідчення дозволу на зброю на ім`я ОСОБА_1 , повідомити, чим викликані порушення капітаном поліції Павлюк К.В. вимог ст.ст.38,195-2,256 КУпАП при оформлені адміністративного протоколу за №237796 від 07.12.2018: низьким професійним рівнем,небажанням виконувати закони України.
Листом від 09.01.2019 року за №Ю-2012л/з Кам`янський відділ поліції ГУ НП в Дніпропетровській області повідомило Юраш ОСОБА_6 Б., про те, що скарга від 10.12.2018 року була розглянута Кам`янським відділом поліції 09.01.2019 року в порядку Закону України «Про звернення громадян» та висновком списано до справи та зазначено перелік документів, які слід надати за для продовження терміну дії дозволу на право носіння та зберігання газової зброї.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не надав відповіді на звернення від 10.12.2018 року, що є порушенням прав та законних інтересів позивача.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч. 1 ст. 3 Закону ).
Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Згідно зі ст. 5 Закону звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Згідно з частинами 1, 3 статті 15 Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
За правилами ст. 18 Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Як видно з матеріалів справи, Кам`янський відділ поліції, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 10.12.2018 року, листом №Ю-2012л/з від 09.01.2019, тобто в межах строку, визначеного ст. 20 Закону, розглянув звернення та висновком списав до справи. Окремо також відповідач нагадав ОСОБА_1 перелік документів, які слід надати для продовження терміну дії дозволу на право носіння та зберігання газової зброї.
Відтак, суд зазначає, що Кам`янським відділом поліції, лише зазначено про те, що скарга від 10.12.2018 року була розглянута, проте фактично у листі №Ю-2012л/з від 09.01.2019 року не було всебічно та в повній мірі надано відповіді щодо питань про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана поліції ОСОБА_5 за порушення вимог ст.ст.38,195-2,256 КУпАП при оформлені адміністративного протоколу за №237796 від 07.12.2018, не надано пояснень стосовно можливості повернення незаконно вилученого 07.12.2018 року посвідчення дозволу на зброю на ім`я ОСОБА_1 та не повідомлено, чим викликані порушення капітаном поліції Павлюк К ОСОБА_7 . вимог ст.ст.38,195-2,256 КУпАП при оформлені адміністративного протоколу за №237796 від 07.12.2018 року.
Таким чином, суд вказує, що відповідачем було порушено вимоги ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", а саме позивачу не було обґрунтовано суть прийнятого рішення та не було об`єктивно і всебічно перевірено скаргу позивача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання дій начальника ГУНП м. Кам`янське у Дніпропетровській області полковника Лукашова Сергія Олександровича в порушенні ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» при наданні відповіді на скаргу ОСОБА_2 від 10.12.2018 року протиправними та зобов`язання начальника ГУНП м. Кам`янське у Дніпропетровській області полковника Лукашова Сергія Олександровича надати відповідь на скаргу громадянки ОСОБА_1 від 10.12.2018 року, у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення із начальника ГУНП м. Кам`янське у Дніпропетровській області полковника Лукашова Сергія Олександровича моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 200 грн., суд зазначає наступне.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.
В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що протиправною бездіяльністю відповідача як суб`єкта владних повноважень порушено його права, оскільки така бездіяльність завдала йому страждань.
Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.
Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 200,00 грн., а також залишає вирішення даного питання на розсуд суду.
Позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.
Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 200,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.
Окрім цього, суд зазначає, що ухвалою суду від 25.07.2019 року було відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 768,40 гривень за подання до суду позовної заяви до ухвалення судового рішення в даній справі.
Згідно з ч. 2 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.
Враховуючи положення ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України, та ту обставину, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 768,40 гривень за подання до суду позовної заяви з Головного управління національної поліції м Кам`янське у Дніпропетровській області.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Начальника Головного управління національної поліції м Кам`янське у Дніпропетровській області Лукашова Сергія Олександровича про визнання дій державного службовця протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати дії начальника ГУНП м. Кам`янське у Дніпропетровській області полковника Лукашова Сергія Олександровича в порушенні ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» при наданні відповіді на скаргу ОСОБА_2 від 10.12.2018 року протиправними.
Зобов`язати начальника ГУНП м. Кам`янське у Дніпропетровській області полковника Лукашова Сергія Олександровича надати відповідь на скаргу ОСОБА_2 від 10.12.2018 року, у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».
В задоволенні позовних вимог про стягнення із начальника ГУНП м. Кам`янське у Дніпропетровській області полковника Лукашова Сергія Олександровича моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 200,00 грн. відмовити.
Стягнути з Кам`янського відділу поліції Головного управління національної поліції у Дніпропетровській області на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський