Справа № 320/1040/19
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2019 року м. Київ справа № 320/1040/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30 січня 2019 р. № , № , № , рішення від 30 січня 2019 р. № та вимоги зі сплати єдиного соціального внеску від 30 січня 2019 р. №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в Акті перевірки від 28 грудня 2018 р. податковим органом було безпідставно встановлено, що позивач у 2014 р. змінив місце підприємницької діяльності та не повідомив про це податковий орган. Із цих підстав податковим органом анульовано реєстрацію позивача, як платника єдиного податку, з 1 липня 2015 р., проте відповідного рішення про це у встановленому порядку не прийнято. Зазначає, що через анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку податковий орган вважає, що з 1 липня 2015 р. позивач набув статус платника усіх інших передбачених податків та зборів. Оскільки позивачем упродовж 2015-2017 рр. сплачувався єдиний податок і, відповідно, не було сплачено інші податки та збори і ЄСВ, то податковим органом було встановлено порушення податкового законодавства, які були викладенні в Акті перевірки та полягали у несплаті вказаних податків і ЄСВ. У подальшому на підставі Акту перевірки податковим органом прийнято оскаржувані вимога та всі рішення від 30 січня 2019 р.

Позивач зазначає, що не змінював місця підприємницької діяльності, як про це зазначає податковий орган. Вказане в акті перевірки місце оренди стоянки належних позивачу автомобілів було незмінним упродовж багатьох років, а інформація про нього наявна у податкового органу з часу попередньої перевірки у 2013 р. і жодних зауважень щодо цього не було. За час, який передував останній перевірці, змінилася лише дата укладання договору оренди вказаного місця. Звертає увагу суду, що податковий орган на момент подання цього позову не прийняв рішення про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку з 1 липня 2015 р., а тому не мав права приймати оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

1 квітня 2019 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Стверджує, що під час перевірки у грудні 2018 р. податковим органом встановлено, що відповідно до договору оренди від 01.05.2014 позивач орендує приміщення (а саме: офіс, гараж з прилеглою до нього територією для відстою (стоянки) вантажного автотранспорту, 6 паркомісць) за адресою: АДРЕСА_3, яка не була зазначена в заяві. У зв`язку з тим, що в попередніх заявах зазначалась інша адреса, і не було подано заяву про зміну податкової адреси, тому було анульовано реєстрацію платником єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 1 липня 2015 р. Зазначає, що відповідно до ст. 45 ПК України платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Зазначає, що після анулювання реєстрації платника єдиного податку позивач з 1 липня 2015 р. є платником податку на доходи фізичних осіб від здійснення господарської діяльності та повинен подавати декларації про майновий стан і доходи за 2015 р., 2016 р. та 2017 р. Проте, такі декларації позивачем не було подано, чим порушено вказані в акті перевірки вимоги ПК України. Вважає, що наведені в Акті перевірки висновки є обґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога, які прийняті податковим органом на підставі Акту перевірки, є правомірними.

2 квітня 2019 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що у відзиві податковий орган ніяким чином не спростував доводи позивача у позовній заяві, а лише трактує норми законів на власний розсуд.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 р. закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

21 серпня 2019 р. до суду надійшло клопотання від представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви в частині визнання протиправними та скасування вимоги зі сплати єдиного соціального внеску від 30 січня 2019 р. № та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30 січня 2019 р. № .

12 вересня 2019 р. до суду надійшло клопотання позивача про поновлення строку на звернення до адміністративного суду в частині визнання протиправними та скасування вимоги зі сплати єдиного соціального внеску від 30 січня 2019 р. № та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30 січня 2019 р. № з підстав суперечливості у тлумаченні норм законодавства щодо строків оскарження таких рішень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 р. клопотання представника Головного управління ДФС у Київській області про залишення без розгляду позовної заяви в частині визнання протиправними та скасування вимоги зі сплати єдиного соціального внеску від 30 січня 2019 р. № та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30 січня 2019 р. № - залишено без розгляду. Цією ж ухвалою клопотання позивача про поновлення строків звернення до суду в частині позовних вимог задоволено та поновлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимоги зі сплати єдиного соціального внеску від 30 січня 2019 р. № та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30 січня 2019 р. № .

11 вересня 2019 року до суду від представника Головного управління ДПС у Київській області надійшло клопотання про заміну відповідача по справі на його процесуального правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 р. за згодою позивача клопотання Головного управління ДПС у Київській області про заміну відповідача на правонаступника задоволено та замінено відповідача у цій справі - Головне управління ДФС у Київській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області.

18 вересня 2019 р. у судовому засіданні позивач та представники сторін надали пояснення по суті справи, після чого заявили клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

У зв`язку з поданими клопотаннями сторін про розгляд справи в порядку письмового провадження протокольною ухвалою суду від 18 вересня 2019 р. на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України вирішено здійснювати судовий розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 29 лютого 2000 р. та є платником єдиного податку, місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва платника єдиного податку від 25 травня 2012 р. Серії Б № 708320 (реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1 ). Основними видами діяльності позивача є: вантажний автомобільний транспорт (основний) (код КВЕД 49.41); інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (код КВЕД 52.29). Відповідно до цього свідоцтва позивач перебуває на спрощеній системі початкування 3 групи з 1 січня 2012 р. (ставка єдиного податку 3%).

Із метою переходу на спрощену систему оподаткування позивачем було подано до Бориспільської ОДПІ реєстраційну заяву № 1057/Г від 11 січня 2012 р., в якій зазначено місце провадження господарської діяльності - АДРЕСА_1 .

16 червня 2014 р. № 2436/Г позивачем подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування із знесенням змін до свідоцтва платника податку єдиного податку щодо місця проживання господарської діяльності та вказано, що місце провадження господарської діяльності позивача є територія України та за її межами.

Позивач орендував офісне приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , а також бокс (гараж) та місця для стоянки. З цією метою ним укладалися правочини:

1) договір найму приміщення № 24 від 1 грудня 2010 р., відповідно до цього якого позивачем найнято площадку для стоянки автомобілів та приміщення під офіс, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3;

2) додаткову угоду № 1 до договору найму приміщення № 24 від 1 грудня 2010 р., відповідно до якої змінено строк дії договору - продовжено до 31 грудня 2011 р.;

3) договір № 01/12 від 1 грудня 2012 р., відповідно до якого позивачем взято в оренду площадку для стоянки автомобілів та приміщення під офіс, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Вказаний договір діє до 31 грудня 2012 р.;

4) договір № 0301/13-1 від 3 січня 2013 р., відповідно до якого позивачем взято в оренду площадку для стоянки автомобілів та приміщення під офіс, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Вказаний договір діє до 31 грудня 2014 р.;

5) договір № 01/05/14-1 від 1 травня 2014 р., відповідно до якого позивачем взято в оренду площадку для стоянки автомобілів та приміщення під офіс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Вказаний договір діє до 31 грудня 2015 р.;

6) договір № 01/16-3 від 1 січня 2016 р., відповідно до якого позивачем взято в оренду площадку для стоянки автомобілів та приміщення під офіс, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Вказаний договір діє до 31 грудня 2018 р.

У 2013 р. Бориспільською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Київської області було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивача за період з 1 січня 2010 р. по 31 грудня 2012 р. За наслідками складено Акт перевірки від 20 грудня 2013 р. № 353/17-2/ . Відповідно до цього Акту перевірки податковою інспекцією встановлено, що місцезнаходження підприємницької діяльності позивача є АДРЕСА_1 , а місцезнаходження орендованих позивачем офісу, боксу та зупинки для автотранспорту є - АДРЕСА_2 .

У період із 4 грудня по 17 грудня 2018 р. ГУ ДФС у Київській області проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період діяльності з 1 січня 2015 р. по 31 грудня 2017 р.

За результатами перевірки складено акт від 28 грудня 2018 р. №1191/10-36-13-03/ (далі - Акт перевірки). В Акті перевірки зазначено, що позивачем 16 червня 2014 р. № 2436/Г подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування з внесенням змін до свідоцтва платника єдиного податку щодо місця провадження господарської діяльності та вказано що місцем провадження господарської діяльності позивача є територія України. В ході перевірки встановлено, що за період з 1 січня 2015 р. по 31 грудня 2017 р. позивач здійснював діяльність, яка полягала у надані міжнародних вантажних перевезень та вантажних перевезень по Україні, а також експедиційних послуг.

Зазначено, що податкова декларація платника єдиного податку за перший квартал 2015 року подана позивачем до Бориспільської ОДПІ 9 квітня 2015 року, проте не подана заява про зміну місця провадження господарської діяльності. Встановлено що позивач у підприємницькій діяльності у період з 1 січня 2015 р. по 31 грудня 2017 р. використовував приміщення, а саме: офіс, гараж та 6 паркомісць згідно з договором оренди № 01/05/14-1 від 1 травня 2014 р. та згідно з договором оренди № 01/16-3 від 1 січня 2016 р. за адресою АДРЕСА_3, чим порушено п. 298.6 ст. 298 ПК України та вимоги, встановлені главою 1 розділу XIV ПК України, щодо перебування на спрощеній системі оподаткування.

На підставі викладеного податковий орган в Акті перевірки дійшов висновку, що реєстрація платником єдиного податку третьої групи ФОП ОСОБА_1 анульовується з 1 липня 2015 р. та з зазначеної дати позивач є платником інших податків і зборів, встановлених Податковим кодексом України для фізичних осіб-підприємців (п. 2.1 Акту перевірки).

В Акті перевірки ГУ ДФС у Київській області зазначає, що податкові декларації про майновий стан і доходи за 2015, 2016 та 2017 роки до Бориспільської ОДПІ позивачем не подавались, чим порушено пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.11 ст. 177 ПК України.

Тому податковим органом під час перевірки здійснено визначення податкових зобов`язань позивача з урахуванням анулювання з 1 липня 2015 р. його реєстрації як платника єдиного податку третьої групи та перебування його з цієї дати на загальній системі оподаткування.

Із цих підстав податковим органом згідно з п.п.2.2.2.1 п.2.2 Акту перевірки встановлено заниження позивачем загального доходу від провадження господарської діяльності на суму 12 657 222 грн. 79 коп. (без ПДВ) за період з 1 липня 2015 р. по 31 грудня 2017 р., у зв`язку з чим визнано порушення п. 177.1 ст. 177 ПК України.

Відповідно до п.п. 2.2.2.3 п. 2.2 Акту перевірки встановлено заниження суми чистого доходу на загальну суму 6 025 443 грн. 07 коп. без ПДВ, у зв`язку з чим визнано порушення п.177.2 ст.177 ПК України.

Перевіркою встановлено також заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 1 127 589 грн. 34 коп., у зв`язку з чим визнано порушення п.167.1 ст. 167, п. 177.2 ст. 177 ПК України.

Оскільки за наслідками перевірки встановлено заниження позивачем чистого оподаткованого доходу за період з 1 липня 2015 р. по 31 грудня 2017 р. в сумі 6 025 443 грн. 07 коп. без ПДВ, то це за висновком податкового органу вплинуло на нарахування і сплату ЄСВ (з урахуванням максимальної величина бази нарахування єдиного внеску в сумі 1 065 416 грн. 00 коп. без ПДВ). Зазначено також, що позивачем порушено вимоги п. 2 ч. 1 ст.7, ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України від 8 липня 2010 р. № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки за період з 1 січня 2015 р. по 31 грудня 2017 р. занижено ЄСВ на загальну суму 236 531 грн. 78 коп.

Встановлено також, що заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності позивачем за період з 1 січня 2015 р. по 31 грудня 2017 р. на суму 6 025 443 грн. 07 грн. без ПДВ призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 90 381 грн. 63 коп., у зв`язку з чим визнано порушення п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України.

У Висновку Акту перевірки відповідачем встановлено наступні порушення податкового законодавства:

- п. 298.6 ст. 298 Кодексу та вимог, встановлених главою 1 розділу XIV Кодексу щодо перебування на спрощеній системі оподаткування, в частині неподання заяви про зміну місця провадження господарської діяльності платником єдиного додатку;

- пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.11 ст. 377 ПК України в частині неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015, 2016 та 2017 роки;

- п. 167.1 ст. 167, п. 177.1 ст. 177, п. 177.2 ст. 177 ПК України в частині заниження суми чистого доходу на загальну суму 6025443 грн. 07 коп. без ПДВ, в т.ч. за 2015 р. в сумі 2333179 грн. 80 коп. без ПДВ, за 2016 р. в сумі 2291404 грн. 59 коп. та за 2017 р. в сумі 1400858 грн. 68 коп. без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 1127589 грн. 34 коп., в т.ч. за 2015 рік в сумі 462981 грн. 96 коп., за 2016 р. в сумі 412452 грн. 82 коп. та за 2017 р. в сумі 252154 грн. 50 коп.;

- п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України від 8 липня 2010 р. № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження ЄСВ за період з 1 січня 2015 р. по 31 грудня 2017 р. на загальну суму 236531 грн. 78 коп.;

- п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України в частині заниження військового збору при здійсненні підприємницької діяльності на суму 90381 грн. 63 коп. в т.ч.: за 2015 р. в сумі 34997 грн. 69 коп., 2016 р. в сумі 34371 грн. 06 коп. та за 2017 р. в сумі 21012 грн. 88 коп.

30 січня 2019 р. відповідачем на підставі Акта перевірки № 1191/10-36-13-03/ від 28 грудня 2018 р. винесено податкові повідомлення рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 30 січня 2019 р. № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на суму 281 897 грн. 33 коп. і збільшено суму грошового зобов`язання на суму 1 127 589 грн. 34 коп. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, а всього визначено грошове зобов`язання на суму 1 409 486 грн. 67 коп.;

- податкове повідомлення-рішення від 30 січня 2019 р. № , яким визначено грошове зобов`язання за платежем військовий збір на суму 120 977 грн. 03 коп. Сума грошового зобов`язання за цим податковим повідомленням-рішенням складається за податковими зобов`язаннями з податку на військовий збір на суму 90 381 грн. 63 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 22 595 грн. 40 коп.;

- податкове повідомлення-рішення від 30 січня 2019 р. № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510 грн. 00 коп.;

- рішення від 30 січня 2019 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасності не нарахування єдиного внеску відповідно до Акта перевірки від 28 грудня 2018 р., за наслідками якої донараховано 236 531 грн. 78 коп. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. За цим рішенням до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 69 181 грн. 40 коп.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 30 січня 2019 р. № Ф- про наявність у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 236 531 грн. 78 коп.

Ці спірні рішення отримано позивачем 7 лютого 2019 року.

31 січня 2019 р. посадовою особою відповідача (заступник начальника управління І.Бугай) подано службову записку до Бориспільського відділення ГУ ДФС у Київській області (а.с.180), згідно з якою реєстрація платником єдиного податку третьої групи ФОП ОСОБА_1 підлягає анулюванню з 01.07.2015 та із зазначеної дати позивач є платником інших податків і зборів, встановлених главою 1 розділу XIV ПК України. З огляду на це управління податків і зборів з фізичних осіб надало витяг з Акту перевірки від 28.12.2018 для прийняття рішення про анулювання реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку з 01.07.2015 та направлення його платнику.

30 серпня 2019 р. відповідачем складено Акт №323/10-37 про результати перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування. Акт містить єдине позначення про виявлене порушення, а саме у рядку про виявлення органами державної податкової служби під час проведення перевірок порушень платником податку вимог глави 1 розділу XIV ПК України (п.299.11 ст. 299 Кодексу), проте жодних конкретних відомостей про підстави та обставини проведення перевірки, а також про обставини, дату та суть вчинених позивачем порушень не містить. Акт підписано працівником податкового органу, при цьому позивачем акт не підписано.

30 серпня 2019 р. під час розгляду цієї адміністративної справи судом, відповідачем прийнято Рішення №323/10-04/ про анулювання свідоцтва платника єдиного податку/виключення з реєстру платників податку щодо ОСОБА_1 , свідоцтво платника єдиного податку з датою початку дії 1 січня 2012 р. Як вказано у рішенні, підставою для його прийняття стало виявлення органами державної податкової служби під час проведення перевірок порушень платником податку вимог глави 1 розділу XIV ПК України (п.299.11 ст. 299 Кодексу). Документами, які підтверджують наявність підстав для анулювання свідоцтва платника єдиного податку, вказано: службова ГУ ДФС у Київській області від 31 січня 2019 р., акт документальної перевірки від 28 грудня 2018 р.. Зазначено, що платник єдиного податку виключений із реєстру 1 липня 2015 р. Посилання на Акт перевірки від 30.08.2019 це рішення не містить.

Згідно із службовою запискою посадової особи Бориспільського управління ГУ ДПС у Київській області від 6 вересня 2019 р. № 129/10-36-51, адресованій ГУ ДПС у Київській області, Відділом адміністрування податків і зборів з фізичних осіб 30 серпня 2019 р. за №323/10-04/ анульовано єдиний податок ОСОБА_1 з 1 січня 2016 р., оскільки у Податковому блоці при введенні даних для анулювання з датою 1 липня 2015 р. висвітлюється запис неможливо анулювати з 1 липня 2015 р., так як дата реєстрації більша або дорівнює даті анулювання ЄП. Тобто, платником єдиного податку ОСОБА_1 перебуває з 1 січня 2012 р., але в зв`язку зі зміною ставки у 2015 р. із 2%, а АІ «Податковий блок» у графі «дата кінця застосування ставки і групи» вказана 31 грудня 2015 р., а з 1 січня 2016 р. застосовується ставка 3%, а тому на районному рівні технічно не можливо внести зміни для анулювання з 1 липня 2015 р. Зазначено прохання про надання сприяння у вирішенні питання щодо анулювання єдиного податку ФОП ОСОБА_1 із 1 липня 2015 р.

Позивач не погоджується із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням та вимогою, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні відносини врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Застосування спрощеної системи оподаткування фактично є одним із видів пільгового оподаткування господарської діяльності. Податковим кодексом України встановлено коло осіб, на яких розповсюджується вказана норма.

Згідно з пунктом 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до абзацу 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку (п. 299.2 ст. 299 ПК України).

Згідно з пунктом 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу.

Пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України визначено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Вирішуючи даний спір судом встановлено, що на час прийняття 30.01.2019 спірних податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку шляхом виключення його з реєстру платників єдиного податку не приймалося. Як встановлено судом, таке рішення прийнято податковим органом лише 30 серпня 2019 р.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем неправомірно прийнято спірні рішення без прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку та виключення з реєстру платників податків єдиного податку, оскільки останнє прийняте внаслідок невірної оцінки господарської діяльності позивача та неврахування її специфіки, а також, внаслідок неправильного тлумачення і застосування норм законодавства України.

Суд погоджується з наведеними доводами позивача.

Так, стосовно доводів контролюючого органу, що позивач не повідомив про зміну місця провадження господарської діяльності, чим порушив п. 298.6 ст. 298 ПК України та вимоги, встановлені главою 1 розділу XIV ПК України, щодо перебування на спрощеній системі оподаткування, суд зазначає про таке.

До Реєстру платників єдиного податку, крім податкової адреси, вносяться відомості, зокрема, щодо місця провадження господарської діяльності (п. 299.7 ст. 299 Кодексу).

Податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (п. 45.2 ст. 45 ПК України).

Водночас згідно зі ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Місцезнаходження юридичної особи може не співпадати з місцем провадження господарської діяльності.

Отже, у разі, якщо місцезнаходження платника податку (його податкова адреса) співпадає з місцем провадження господарської діяльності у Реєстрі платників єдиного податку місце провадження господарської діяльності визначається за податковою адресою.

У разі невідповідності місцезнаходження платника податку з місцем провадження господарської діяльності у Реєстрі платників єдиного податку зазначається фактична адреса місця провадження такої діяльності.

У разі здійснення діяльності з надання послуг у заздалегідь не визначених місцях, фізична особа-підприємець, який є платником єдиного податку, у рядку «Місце провадження господарської діяльності» заяви про застосування спрощеної системи оподаткування зазначає: «Надання послуг на території України», або зазначає конкретну територію (місто або область), на якій таким платником єдиного податку будуть надаватись послуги.

Як встановлено судом, такі відомості позивачем було надано податковому органу і у виданому контролюючим органом свідоцтві платника єдиного податку зазначено, що місце провадження господарської діяльності позивача є територія України та за її межами. Цей запис узгоджується і із специфікою основної господарської діяльності позивача - вантажний автомобільний транспорт, тобто надання транспортних послуг з вантажних перевезень.

Тому твердження податного органу про те, що за таких обставин місцем господарської діяльності позивача є саме ті місця, які ним орендовані, є помилковими і не ґрунтуються на вимогах законодавства України.

Суд погоджується з аргументами позивача про те, що якщо припустити правомірність зазначених вимог податкового органу, то це означатиме, що позивачу надано право здійснювати господарську діяльність - вантажні перевезення по Україні і за межами України - лише в місці, яке ним орендовано для стоянки (м.Бориспіль, вул. Броварська, 2), або що про кожне місце стоянки вантажного автомобіля під час слідування по маршруту з вантажем як про місце здійснення господарської діяльності слід повідомляти податковий орган, що очевидно суперечить не лише меті здійснення такого виду господарської діяльності, але й здоровому глузду.

Не відповідають дійсності також і наведені в Акті перевірки від 28.12.2018 твердження відповідача про те, що позивачем не подано заяву до податкового органу про зміну місця господарської діяльності у зв`язку з виявленням факту укладення правочину щодо оренди площадки для стоянки автомобілів та приміщення під офіс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. Як встановлено судом, ці приміщення та місця орендуються позивачем упродовж тривалого періоду часу - із 2010 року по цей час, а відомості про це були наявні у податного органу до проведення перевірки у 2018 р., про що свідчить, зокрема, зазначення про них в акті перевірки, проведеної у 2013 р.

За таких обставин суд визнає, що підстав для подання вказаної відповідачем заяви про зміну місця провадження господарської діяльності у позивача не було, порушень щодо місця здійснення господарської діяльності позивачем не допущено, а тому і відсутні і підстави для прийняття рішення щодо позивача про анулювання свідоцтва платника єдиного податку та виключення із відповідного реєстру.

Крім того, при прийнятті цього рішення податковим органом порушено встановлений порядок його прийняття. Так, як вказано у рішенні, підставою для його прийняття стали службова записка від 31 січня 2019 р. та акт перевірки від 28 грудня 2018 р.. проте, Рішення прийнято лише 30 серпня 2019 р., тобто через 8 місяців після складення Акта перевірки і через 7 місяців після складення службової записки, що суперечить приписам ч. 2 ст. 2 КАС України. Перед прийняттям цього рішення складено Акт перевірки від 30 серпня 2019 р., який не містить не тільки необхідних відомостей про підстави та обставини її проведення, але й жодних даних про встановлені конкретні факти вчинених позивачем порушень.

Суд також враховує й те, що прийняте рішення станом на 6 вересня 2019 р. виконано у повному обсязі не було (щодо дати внесення в реєстр із 1 липня 2015 р.) через відсутність технічної можливості, про що свідчать подані службові записки посадових осіб податкового органу. Разом з тим, згідно з витягом з Реєстру, відомості про прийняте рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку внесено до відповідного реєстру.

Отже, судом встановлено, що контролюючим органом не дотримано умов та порядку прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Це означає, що прийняте 30 серпня 2019 р. Рішення №323/10-04/ про анулювання свідоцтва платника єдиного податку / виключення з реєстру платників податку щодо ОСОБА_1 , свідоцтво платника єдиного податку з датою початку дії 1 січня 2012 р., за яким платник єдиного податку виключений із реєстру 1 липня 2015 р., із наведених вище підстав є протиправним і тому підлягає скасуванню.

Відповідно до підпункту 299.13 статті 299 Кодексу з метою постійного забезпечення органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб інформацією центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, щоденно оприлюднює для безоплатного та вільного доступу на єдиному державному реєстраційному веб-порталі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та власному офіційному веб-сайті такі дані з реєстру платників єдиного податку, у тому числі і дату виключення особи з реєстру платників єдиного податку.

У випадку анулювання реєстрації платником єдиного податку суб`єкт господарювання не може бути платником цього податку із дати вилучення з відповідного Реєстру.

Анулювання реєстрації платником єдиного податку передбачає собою перехід платника податків на загальну систему оподаткування.

Тобто, платник податку, починаючи з дати анулювання реєстрації платником єдиного податку, та у разі, якщо за рішенням суду скасовано анулювання реєстрації такого платника, до дати прийняття такого рішення втрачає право перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Отже, прийняття податковим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця з невідворотністю спричиняє виникнення низки негативних (несприятливих), для такого платника, юридичних наслідків.

З огляду на вказане, суд зазначає, що встановлення судом факту протиправності зазначеного рішення суб`єкта владних повноважень зумовлює виникнення потреби в обтяженні цього або іншого суб`єкта обов`язком усунути всі спричинені рішенням негативні юридичні наслідки та повернути платника податку у первинне правове становище, котре існувало до моменту прийняття незаконного рішення, вчинивши дії з поновлення реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку, саме з дати анулювання відповідного свідоцтва.

Це означає, що право позивача підлягає захисту і відновленню, та приведення у стан, що існував до такого порушення з боку відповідача. Разом з тим, таких позовних вимог щодо поновлення цих порушених прав позивачем не заявлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням обставин цієї адміністративної справи, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача слід вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати прийняте 30 серпня 2019 р. Рішення № 323/10-04/ про анулювання свідоцтва платника єдиного податку / виключення з реєстру платників податку щодо ОСОБА_1 , свідоцтво платника єдиного податку з датою початку дії 1 січня 2012 р., за яким платник єдиного податку виключений із реєстру 1 липня 2015 р., та зобов`язати відповідача внести фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 до Реєстру платників єдиного податку із 1 липня 2015 р.

Суд зазначає, що саме таке рішення буде не лише належними, а й дієвим способом захисту від протиправних дій та рішень відповідача.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 30 січня 2019 р. № , № , № , рішення від 30 січня 2019 р. № та вимоги зі сплати єдиного соціального внеску від 30 січня 2019 р. № , суд бере до уваги таке.

Спірні рішення і вимогу прийнято на підставі Акта перевірки від 28 грудня 2018 р., яким податковим органом було безпідставно встановлено, що позивач у 2014 р. змінив місце господарської діяльності та не повідомив про це контролюючий орган. В Акті перевірки зазначено про анулювання із 01.07.2015 реєстрацію позивача, як платника єдиного податку. Проте, як встановлено судом, на час прийняття спірних рішень та вимоги відповідного рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку у встановленому порядку прийнято не було, оскільки таке рішення було винесено податковим органом лише 30.08.2019. Про ці обставини було достовірно відомо відповідачу на час прийняття спірних рішень.

Це означає, що позивач не набув статус платника усіх інших передбачених податків та зборів, а тому висновок податкового органу про те, що позивачем упродовж 2015-2017 рр. не було сплачено інші податки та збори і ЄСВ, чим порушено вимоги податкового законодавства, є завідомо помилковим. За таких обставин у податкового органу були відсутні підстави для визначення позивачу грошових зобов`язань зі сплати податків і зборів та ЄСВ. Оскільки на підставі цього Акту перевірки прийнято всі спірні рішення і вимога, то за встановлених судом обставин і з наведених вище мотивів і підстав податкові повідомлення-рішення від 30 січня 2019 р. № , № , № , рішення від 30 січня 2019 р. № та вимога зі сплати єдиного соціального внеску від 30 січня 2019 р. № є протиправними і підлягають скасуванню.

Суд звертає увагу, що рішення по цій справі є обов`язковим для виконання Головному управлінню ДПС у Київській області, так як воно є правонаступником Головного управління ДФС у Київській області.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем було протиправно винесено податкові повідомлення-рішення від 30 січня 2019 р. № , № , № , рішення від 30 січня 2019 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасності не нарахування єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30 січня 2019 р. № Ф-, а також прийнято 30 серпня 2019 р. Рішення №323/10-04/ про анулювання свідоцтва платника єдиного податку / виключення з реєстру платників податку, отже порушено права позивача та не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, суд звертає увагу, що ст. 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 р. (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2018 р. (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 травня 2012 р. № 5076-VI (далі - Закон № 5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076).

Статтею 19 Закону № 5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що між позивачем (далі - клієнт) та Адвокатським бюро «Оксани Яценко» (далі - Адвокатське бюро) укладено договір про надання правової допомоги № 05/02/19 від 5 лютого 2019 р. Відповідно до вимог п. 1.1 розділу 1 договору про надання правової допомоги № 05/02/19 від 5 лютого 2019 р. надання правничої (правову) допомоги клієнтові з приводу захисту законних прав та інтересів у кримінальному провадженні, представництва у цивільному, адміністративному та господарському судочинстві, представництва інтересів в усіх без винятку державних, громадських та інших установах і організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, в органах виконавчої влади та управління, в місцевих судах, апеляційних судах, вищих спеціалізованих судах, у Верховному Суді, в Європейському суді з прав людини, ООН, ОБСЕ, в органах Міністерства юстиції, в органах досудового розслідування (слідства), у тому числі в органах Служби безпеки України, прокуратури, з правом подання, підпису позовних заяв, заяв, клопотань та будь - яких інших процесуальних документів без обмежень та отримання інформації, у тому числі конфіденційної інформації, а також оригіналів документів.

Згідно з вимогами п.2.1 розділу 2 договору про надання правової допомоги № 05/02/19 від 5 лютого 2019 р. вартість наданих юридичних послуг Адвокатське бюро визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги.

Крім того, п. 2.5 2 договору про надання правової допомоги № 05/02/19 від 5 лютого 2019 р. встановлено, що за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро юридичної допомоги і її вартість.

На підтвердження оплати договору про надання правової допомоги № 05/02/19 від 5 лютого 2019 р. позивачем було надано Акт про прийняття-передачі робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правової допомоги. Згідно цього Акту замовник отримав та прийняв роботу (послуги), а саме:

- правові послуги, які стосуються надання правничої інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, а саме, з питань податкового законодавства, податкової практики, а також питань, які стосуються предмету і підстав позову;

- аналіз наявних матеріалів та актуальної законодавчої бази, підготовка вмотивованої позиції позивача щодо прийнятого податкового повідомлення-рішення;

- консультація позивача щодо судової практики вирішення категорій спорів;

- складання процесуальних та інших документів правового характеру, а саме, підготовка та складання позовної заяви до Київського окружного адміністративного суду, складання інших процесуальних документів, запитів до податкових органів, збір доказів;

- представництво інтересів позивача у суді першої інстанції.

Так, згідно цього Акту про прийняття-передачі робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правової допомоги вартість послуг становить 50 000 грн.

Крім того, до суду позивачем було звіт до акту про приймання-передачі робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правової допомоги від 7 жовтня 2019 р. Відповідно до цього звіту Адвокатським бюро «Оксани Яценко» було надано конкретизований розрахунок на правничу допомогу, а саме:

- усна консультація (4 год.) х 500 грн. 00 коп. = 2000 грн. 00 коп.;

- вивчення документів та правовий аналіз матеріалів перевірки (19 год.) х 500 грн. 00 коп. = 9500 грн. 00 коп.;

- аналіз податкового законодавства по прийнятих рішеннях податкового органу в тому числі актів перевірки від 28 грудня 2018 року та від 30 серпня 2019 року (20 год.) х 400 грн. 00 коп. = 8000 грн. 00 коп.;

- підготування позовної заяви (20 год.) х 600 грн. 00 коп. = 12000 грн. 00 коп.;

- підготування відповіді на відзив (10 год.) х 600 грн. 00 коп. = 6000 грн. 00 коп.;

- підготування пояснень та інших процесуальних документів в т.ч. використання копіювальної техніки (10 год.) х 500 грн. 00 коп. = 5000 грн. 00 коп.;

- участь адвоката у судових засіданнях (5 год.) х 1500 грн. 00 коп. = 7500 грн. 00 коп.

Отже, відповідно до цього звіту загальна вартість витрат на правничу допомогу складає 50000 грн. 00 коп.

На підтвердження сплати позивачем коштів за надання правової допомоги було долучено копію квитанцію до прибуткового косового ордеру від 4 березня 2019 р. на суму 50 000 грн. 00 коп.

Дослідивши всі наявні документи в матеріалах справи, суд вважає, що клопотання щодо повернення коштів за правничу підлягає задоволенню. Так, позивачу підлягає поверненню витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000 грн. 00 коп.

Щодо питання про повернення судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у загальній сумі 9605 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 476 від 4 березня 2019 р.

Суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 139 КАС України, тому беручи до уваги результат вирішення спору щодо повного задоволення позовних вимог, присуджує позивачу 9605 грн. 00 коп. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Київській області, від 30 січня 2019 р. № , № , № .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Київській області, від 30 січня 2019 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасності не нарахування єдиного внеску.

Визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області правонаступником якого є Головне управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 30 січня 2019 р. № Ф-.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Київській області 30 серпня 2019 р. Рішення №323/10-04/ про анулювання свідоцтва платника єдиного податку/виключення з реєстру платників податку щодо ОСОБА_1 , свідоцтво платника єдиного податку з датою початку дії 1 січня 2012 р., за яким платник єдиного податку виключений із реєстру 1 липня 2015 р.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області внести фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 до Реєстру платників єдиного податку із 1 липня 2015 р.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ - 43141377) витрати на правову допомогу в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ - 43141377) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 9 605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , код реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління ДПС у Київській області, адреса: вул. Народного Ополчення, 5а, м. Київ, 03151, код ЄДРПОУ - 43141377.

Суддя Журавель В.О.

Дата складення рішення суду 11 жовтня 2019 р.