Справа № 620/686/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/686/19 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних санкцій та податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування:

- рішення № 9 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 10 вересня 2018 року на суму 340,00 грн.;

- рішення № 9 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 10 вересня 2018 року на суму 5 780,00 грн.;

- податкового повідомлення-рішення від 10 вересня 2018 року № 9 з податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників на суму 177 672,37 грн.;

- податкового повідомлення-рішення від 10 вересня 2018 року № 9 з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 3 132 493,65 грн.;

- податкового повідомлення-рішення від 10 вересня 2018 року № 9 військового збору найманих працівників на суму 16 616,17 грн.;

- податкового повідомлення-рішення від 10 вересня 2018 року № 9 військового збору на суму 249 267,09 грн.;

- податкового повідомлення-рішення від 10 вересня 2018 року № 9 адмін. штраф за не ведення книги обліку доходів і витрат на суму 510,00 грн.;

- податкового повідомлення-рішення від 10 вересня 2018 року № 9 за неподання відомостей утриманих податків з/п на суму 510,00 грн.;

- податкового повідомлення-рішення від 10 вересня 2018 року № 9 за порушення термінів реєстрації податкових накладних за грудень 2017 року на суму 44 499,60 грн.;

- податкового повідомлення-рішення від 10 вересня 2018 року № 9 за порушення термінів реєстрації податкових накладних на суму 7 097,98 грн.;

- податкового повідомлення-рішення від 10 вересня 2018 року № 9 щодо збільшення грошового зобов`язання та штрафні санкції з ПДВ на суму 129 346,25 грн.;

- податкового повідомлення-рішення від 10 вересня 2018 року № 9 щодо завищення від`ємного значення з ПДВ на суму 53 973,00 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року даний адміністративний позов - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01 червня 2018 року наказом в.о. начальника Головного управління ДФС у Чернігівській області № 971 призначено з 12 червня 2018 року проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року тривалістю 10 робочих днів, на підставі якого видані направлення від 11 червня 2018 року № 1282 та 1283 (т. 5 а.с. 57-59).

Наказом від 23 червня 2018 року № 1142 було продовжено проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з 25 червня 2018 року тривалістю 5 робочих днів (т. 5 а.с. 83).

Під час проведення перевірки відповідачем були вручені позивачу листи від 16 червня 2018 року № 1001/ФОП/25-01-13-09-12, від 18 червня 2018 року № 1080/ФОП/25-01-13-09-12, від 23 червня 2018 року № 1104/ФОП/25-01-13-09-12 з переліком документів, які необхідно надати для проведення перевірки (т. 5 а.с. 74-78).

15 червня 2018 року, 19 червня 2018 року, 20 червня 2018 року, 26 червня 2018 року посадовими особами відповідача було складено акти № 403/13/, 409/13/, 411/13/, 423/13/ відповідно про неподання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 документів для проведення документальної планової виїзної перевірки (т. 5 а.с. 79-82).

За результатами перевірки відповдіачем складений акт № 468/13/ від 10 липня 2018 року (т. 1 а.с. 44-82).

Відповідно до висновків акту, встановлено наступні порушення:

- статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено витрати за 2015 рік на 5620484,00 грн., за 2016 рік на 3260165,00 грн. та за 2017 рік на 4413595,00 грн. та занижено оподатковуваний дохід за 2015 рік на 5620484,00 грн., за 2016 рік на 3260165,00 грн. та за 2017 рік на 4413595,00 грн.;

- підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме позивачем було занижено суму доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок за перевіряємий період з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та мінімального страхового внеску за 2015 рік на 259352,00 грн., за 2016 рік на 427038,00 грн. та за 2017 рік на 498750,00 грн. та внаслідок чого платником було занижено суму єдиного соціального внеску за 2015 на 89995,12 грн., за 2016 рік на 93948,36 грн. та за 2017 рік в розмірі 109725,00 грн.

- статті 44, підпункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, абзацу шостого пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України та пункту 1 Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, що ведуть суб`єкти підприємницької діяльності, крім осіб, які обрали спрощену систему і які ведуть незалежну професійну діяльність», затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481, позивачем на перевірку не надана книга обліку доходів та витрат;

- пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.1 статті 171, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, а саме: позивачем не нараховано та несплачено податок на доходи фізичних осіб з найманих працівників за 2015-2017 роки в розмірі 116282,90 грн.;

- пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: позивачем було занижено базу нарахування єдиного внеску від доходів, виплачених роботодавцем - фізичною особою-підприємцем, яка в діяльності використовує працю інших осіб за 2015- 2017 роки на 724297,60 грн.;

- абзацу першого підпункту 1 пункту 1 статті 7 розділу III, пункту 5 статті 8 розділу III та пункту 7 статті 8 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме: занижено суму єдиного внеску за 2015-2017 роки на 263546,09 грн.;

- підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, а саме: встановлено заниження позивачем суми військового збору з доходу від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету за 2015 рік на 84307,26 грн., за 2016 рік на 48902,48 грн., за 2017 рік на 66203,93 грн. та військового збору з доходів, виплачених найманим працівникам, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2015-2017 років на 10864,46 грн.;

- абзацу «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, а саме: позивачем не було подано податкові розрахунки суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за 2015 рік, 2-4 квартали 2016 року та 1-4 квартали 2017 року;

- пункти 3.1 розділу 3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, а саме: не подано звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за січень-грудень 2015 року, лютий 2016 року та квітень-грудень 2016 року, січень-грудень 2017 року;

- пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: позивачем не подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік та 2017 рік.;

- пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1 та пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України та в результаті невірного перенесення до рядка 21.2 декларації за січень 2015 року залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) декларації за грудень 2014 року за результатами перевірки згідно акту від 20.05.2015 № 229/17-) позивачем занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплачується до державного бюджету за травень 2016 року на 5829 грн., за квітень 2017 року на 3651 грн., за жовтень на 2017 року на 45271грн. та за листопад 2017 року на 48726 грн.;

- пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та в результаті невірного перенесення до рядка 21.2 декларації за січень 2015 року залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) декларації за грудень 2014 року за результатами перевірки згідно акту від 20.05.2015 року № 229/17-) позивачем завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 4646 грн. за лютий 2015 року, 4646 грн. за березень 2015 року, 4646 грн. за квітень 2015 року, 4646 грн. за травень 2015 року, 4646 грн. за червень 2015 року, 4646 грн. за липень 2015 року, 4646 грн. за серпень 2015 року, 4646 грн. за вересень 2015 року, 4996 грн. за жовтень 2015 року, 4996 грн. за листопад 2015 року, 4996 грн. за грудень 2015 року, 4996 грн. за січень 2016 року, 4996 грн. за лютий 2016 року, 4996 грн. за березень 2016 року, 5829 грн. за квітень 2016 року, 2578 грн. за листопад 2016 року, 2578 грн. за грудень 2016 року, 2578 грн. за січень 2017 року, 2578 грн. за лютий 2017 року, 3651 грн. за березень 2017 року, 790 грн. за червень 2017 року, 170 грн. за липень 2017 року, 4887 грн. за серпень 2017 року, 4887 грн. за вересень 2017 року, 2143 грн. за жовтень 2017 року, 53973 грн. за листопад 2017 року;

- пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме: позивач порушив терміни реєстрації виданих податкових накладних по податку на додану вартість на суму штрафних санкцій 44499,60 грн. та не зареєстрував податкові накладні з податку на додану вартість на загальну суму ПДВ 14195,95 грн. за грудень 2017 року.

На підставі вказаного акту 10 вересня 2018 року відповідачем було винесено:

- рішення № 9 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на суму 340,00 грн. (а.с. 21-22);

- рішення № 9 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на суму 5780,00 грн. (т. 1 а.с. 23-24);

- податкове повідомлення-рішення № 9, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників на суму 177672,37 грн., в тому числі 103277,83 грн. за податковим зобов`язанням та 74394,54 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 25-26);

- податкове повідомлення-рішення № 9, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 3132493,65 грн., в тому числі 2505994,91 грн. за податковим зобов`язанням та 626498,74 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 27-28);

- податкове повідомлення-рішення № 9, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору за найманих працівників на суму 16616,17 грн. в тому числі 9677,16 грн. за податковим зобов`язанням та 6939,01 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 29-30);

- податкове повідомлення-рішення № 9, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 249267,09 грн., в тому числі 199413,67 грн. за податковим зобов`язанням та 49853,42 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 31-32);

- податкове повідомлення-рішення № 9, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за не ведення книги обліку доходів і витрат в розмірі 510,00 грн. (т. 1 а.с. 33-34);

- податкове повідомлення-рішення № 9, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за неподання відомостей про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також суми утриманих з них податків в розмірі 510,00 грн. (т. 1 а.с. 35-36);

- податкове повідомлення-рішення № 9 за порушення термінів реєстрації податкових накладних на суму 44499,60 грн. (т. 1 а.с. 37, 39);

- податкове повідомлення-рішення № 9 за порушення термінів реєстрації податкових накладних на суму 7097,98 грн. (т. 1 а.с. 38, 39);

- податкове повідомлення-рішення № 9, яким збільшено суму грошового з ПДВ на суму 129346,25 грн. в тому числі 103477,00 грн. за податковим зобов`язанням та 25869,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 40-41);

- податкове повідомлення-рішення № 9 щодо завищення від`ємного значення з ПДВ на суму 53973,00 грн. (т. 1 а.с. 42).

07 грудня 2016 року позивач звернувся до ГУ ДФС у м. Києві зі скаргою на зазначені рішення.

06 січня 2017 року рішенням ГУ ДФС у м. Києві №152/Ф/26-15-10-02-16 скасовано рішення № від 09 листопада 2016 року та вимогу №Ф-.

Не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до п. 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Як зазначалося вище, відповідачем надавалися позивачу листи-запити щодо надання підтверджуючих первинних документів, однак позивачем не було надано до перевірки підтверджуючих первинних документів, які стосуються його господарської діяльності. У зв`язку з чим відповідачем було складено відповідні акти про неподання документів для проведення перевірки.

Судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_2 , яка працювала у позивача бухгалтером. Вона пояснила, що під час проведення перевірки перевіряючим надавались всі первинні документи щодо проведення господарської діяльності, однак вони не були ними взяті до уваги. Також вказує, що первинні документи надавались до податкового органу під час розгляду заперечень на акт перевірки, однак прийняті були лише два трудові договори.

Між тим, як вірно зазначено в оскаржуваному рішенні, такі твердження є сумнівними, оскільки суду не було надано доказів надання первинних документів для проведення перевірки, зокрема, письмової відповіді на листи щодо надання підтверджуючих первинних документів.

Також не спростованим лишається той факт, що за результатами розгляду заперечень на акт перевірки була призначена повторна перевірка в серпні 2018 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , однак вона не відбулась у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 за місцем проведення перевірки.

Так, відповідно до п. 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п. 44.1. статті 44 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно ч. 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Однак, позивачем не виконано вимоги зазначених норм щодо документального оформлення фактів здійснення господарських операцій та не надано всі передбачені діючим законодавством України документи, що підтверджують використання понесених витрат в господарській діяльності.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем порушено норми статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходів через віднесення до їх складу непідтверджених документально витрат за 2015 рік на 5 620 484,00 грн., за 2016 рік на 3 260 165,00 грн. та за 2017 рік на 4 413 595,00 грн. та занижено оподатковуваний дохід за 2015 рік на 5 620 484,00 грн., за 2016 рік на 3 260 165,00 грн. та за 2017 рік на 4 413 595,00 грн.

Відтак, оскаржуване податкового повідомлення-рішення № 9 з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 3 132 493,65 грн. є правомірним та скасуванню не підлягає.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 9 з податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників на суму 177 672,37 грн. та податкового повідомлення-рішення № 9 за неподання відомостей утриманих податків з/п на суму 510,00 грн.

Перевіркою було встановлено, що позивач використовував працю найманих працівників (таблиця № 22 акту перевірки).

Проте, позивачем зазначено, що наймані працівники фактично не виконували трудові функції, їм не нараховувались будь-які виплати, а тому була відсутня підстава для нарахування податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходів громадян та військового збору.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, під час проведення перевірки не було надано жодного доказу на підтвердження цього, зокрема, табелів обліку робочого часу.

Між тим, за правилами пп. 162.1.1 п. 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку є, зокрема, фізичні особи - резиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні.

Підпунктом 164.2.1 п. 164.2 статті 164 ПК України визначено, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента-юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом цього Кодексу.

Підпунктом 168.1.1 п. 168.1 статті 168 Кодексу встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету (п.171.1 та 171.2 статті 171 Податкового кодексу України).

Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду (абз. «а», «б» п.176.2 статті 176 ПК).

Отже, з наведеного вбачається, що обов`язок сплати податків та зборів, які донараховані відповідачем за результатами перевірки, пов`язаний з нарахуванням та виплатою заробітної плати працівникам, лежить на податковому агенті.

Однак, позивач в порушення вказаних норм не здійснив нарахування та не сплатив податок на доходи фізичних осіб з найманих працівників за 2015-2017 роки в розмірі 116 282,90 грн.

Також, як встановлено перевіркою, ФОП ОСОБА_1 не було подано податкові розрахунки суми доходу, нарахованого на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за 1-4 квартали 2015 року, за 2-4 квартали 2016 року та за 1-4 квартали 2017 року.

Неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень (п.119.2 Податкового кодексу України).

Таким чином, відповідач правомірно виніс податкове повідомлення-рішення № 9 з податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників на суму 177 672,37 грн. та податкове повідомлення-рішення № 9 за неподання відомостей утриманих податків з/п на суму 510,00 грн., тому в задоволенні позову в цій частині також необхідно відмовити.

Щодо податкових повідомлень-рішень № 9, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору за найманих працівників на суму 16 616,17 грн. та № 9, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 249 267,09 грн.

Відповідно до пп.1.1-1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Згідно п.162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Враховуючи, що перевіркою встановлено заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу від підприємницької діяльності за 2015 рік на 5 620 484,00 грн., за 2016 рік на 3 260 165,00 грн. та за 2017 рік на 4 413 595,00 грн., а також не задекларовано суму нарахованого (виплаченого) доходу у вигляді заробітної плати за перевіряємий період, та який визначений в розмірі 724 297,60 грн., відповідачем правомірно встановлено порушення позивачем щодо заниження суми військового збору з доходу від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету за 2015 рік на 84 307,26 грн., за 2016 рік на 48 902,48 грн., за 2017 рік на 66 203,93 грн. та військового збору з доходів, виплачених найманим працівникам, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2015-2017 років на 10 864,46 грн.

Відтак, позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № 9 військового збору найманих працівників на суму 16616,17 грн.; податкового повідомлення-рішення № 9 військового збору на суму 249267,09 грн. також задоволенню не підлягають.

Щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 9, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за не ведення книги обліку доходів і витрат в розмірі 510,00 грн.

Згідно п.177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Пункти 1, 2 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481, передбачають, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати. Книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді. У разі обрання самозайнятою особою ведення Книги у паперовому вигляді, серед іншого: самозайнята особа зобов`язана подати до контролюючого органу за основним місцем обліку примірник Книги, на титульному аркуші якої зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), податкова адреса, номер та дата свідоцтва про право на здійснення незалежної професійної діяльності (за наявності); книга прошнурована, пронумерована, безоплатно реєструється в контролюючому органі. Книга засвідчується підписом керівника або заступника контролюючого органу та скріплюється печаткою.

Дійсно, в матеріалах справи міститься Книга обліку доходів і витрат, яка була надана позивачем, однак на ній відсутні підписи керівника або заступника контролюючого органу та відбиток печатки податкового органу, тобто, позивачем не виконано обов`язку щодо реєстрації Книги обліку доходів і витрат, а тому у суду відсутні підстави для врахування поданої позивачем Книги, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині також необхідно відмовити.

Щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 9 та № 9 за порушення термінів реєстрації податкових накладних.

Згідно абз. 11 п.201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції до 01 січня 2017 року) реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

З 01 січня 2017 року абз.14 п.201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлює, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Відповідно до п. 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій, зокрема: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів.

У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Як встановлено перевіркою, позивачем було порушено строки реєстрації податкових накладних по податку на додану вартість, перелік яких наведений в таблиці № 32 акту перевірки. Також перевіркою встановлено, що згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних позивачем у грудні 2017 року зареєстровано податкових накладних на суму ПДВ 6 448,05 грн., однак в уточнюючому розрахунку до декларації з ПДВ за грудень 2017 року сума податкових зобов`язань складає 20 644,00 грн., а тому позивач не зареєстрував податкові накладні з ПДВ на загальну суму 14 195,95 грн.

При цьому, посилання позивача на застосування до зареєстрованих ним податкових накладних процедури зупинення реєстрації податкових накладних та, як наслідок, порушення строків такої реєстрації, суд не приймає до уваги, оскільки в силу вимог законодавства в разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних штрафні санкції не застосовуються на період зупинення такої реєстрації.

Відтак, у суду немає підстав вважати, що відповідач протиправно виніс оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення № 9 та № 9, у зв`язку з чим останні визнанню протиправними та скасуванню не підлягають.

Щодо податкових повідомлень-рішень № 9 та № 9.

Як зазначалося вище, під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем пункту 187.1 статті 187, пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та в результаті невірного перенесення до рядка 21.2 декларації за січень 2015 року залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) декларації за грудень 2014 року за результатами перевірки згідно акту № 229/17-) позивачем занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплачується до державного бюджету та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

В силу п.187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно п.200.1, 200.2 статті 200 Кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.4 статті 200 ПК України).

Між тим, позивачем не наведено жодних аргументів на спростування вищевикладеного порушення податкового законодавства.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 9 та № 9 є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо рішення № 9 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на суму 340,00 грн.; рішення № 9 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на суму 5780,00 грн.

Згідно п.4 ч.2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Згідно п.7 ч.11 статті 25 Закону орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Отже, вказаними нормами встановлено обов`язок щодо подання звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманих працівників.

Між тим, позивачем не було подано звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за січень-грудень 2015 року, лютий 2016 року та квітень-грудень 2016 року, січень-грудень 2017 року та звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік та 2017 рік.

Відтак, оскаржувані рішення № 9 та № 9 прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, в зв`язку з чим скасуванню не підлягають.

Відповідно до ч.2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Між тим, згідно ч.1 вказаної статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Однак, в апеляційній скарзі позивачем жодним чином не спростовано оскаржуване рішення, не зазначено, з якими саме доводами суду він не погоджується, не вказано, які обставини судом встановлено не вірно чи не повно, які докази сторін не взято до уваги чи які норми права порушено.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає висновок відповідача та суду першої інстанції про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ПК України при веденні господарської діяльності законним та обґрунтованим.

Жодного спростування інформації, викладеної відповідачем в акті перевірки, позивачем у скарзі не наведено, як і не обґрунтовано його незгоду із таким висновком, будь-яких інших доводів, відмінних від наведених в суді першої інстанції, не зазначено.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку