Справа № 420/2111/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/2111/19

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А. Дата і місце ухвалення: 31.07.2019р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

при секретарі Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо звільнення та виключення зі списків особового складу військової частини, скасування наказу та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій командування військової частини щодо звільнення фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_1 старшого прапорщика ОСОБА_1 у відставку відповідно до пункту «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби) пункту 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та виключення її зі списків особового складу частини, скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 №236 від 26.11.2018р. та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 26.11.2018р. по дату винесення рішення суду.

Позов обґрунтовувала тим, що з листопада 2016 року позивач проходила військову службу на посаді фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 879962М. Після досягнення граничного віку перебування на військовій службі 04.11.2018р. ОСОБА_1 продовжувала проходити службу. Однак, 28.11.2018р., після ранкового шикування, працівниками відділу персоналу військової частини НОМЕР_1 позивача повідомлено про відсутність необхідності виходити на службу в подальшому, оскільки її звільнено 26.11.2018р. Позивач вважає, що при її звільненні відповідачем допущено ряд порушень чинного законодавства, яке регулює порядок звільнення, зокрема, перед виключенням її зі списків особового складу військової частини з нею не проведено розрахунок, доплату грошової компенсації за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік проведено наприкінці грудня 2018 року, а повний розрахунок проведений тільки в січні 2019 року. Копію наказу №236 від 26.11.2018р. про звільнення ОСОБА_1 отримала в березні 2019 року після її неодноразових звернень з цього приводу до відповідача.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії командування військової частини щодо звільнення фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_1 старшого прапорщика ОСОБА_1 та виключення її зі списків особового складу частини. Скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 №236 від 26.11.2018р. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 75339,94 грн.

Також, судом допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_1 та стягнення з військової частини НОМЕР_1 на її користь суми заробітної плати за місяць в розмірі 9417,49 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 31.07.2019р., з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що постановою ВЛК від 12.07.2018р. позивача визнано непридатною до військової служби, що є підставою для її звільнення у відставку відповідно до підпункту «б» пункту 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Позивач готувалася до звільнення ще в травні 2018 року та почала проходити обхідний лист. Крім того, 26.11.2018р. військовою частиною зареєстровано рапорт позивача про звільнення.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що для поновлення на військовій службі на посаді фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_1 військовослужбовець повинен відповідати військовій службі, яка є державною службою особливого характеру та полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. ОСОБА_1 не може виконувати обов`язки на вказаній посаді за наявності свідоцтва про хворобу №1988. Крім того, судом не враховано, що позивач досягла граничного віку перебування на службі.

Посилається апелянт і на те, що позивачем пропущено строк звернення з даним позовом до суду, встановлений частиною 5 статті 122 КАС України. Позивач була обізнана про своє звільнення 28.11.2018р., про що вона зазначає безпосередньо у позовній заяві, однак з позовом до суду звернулася лише в квітні 2019 року, тобто з пропуском встановленого процесуальним законодавством місячного строку.

ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 , в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з листопада 2016 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходила військову службу у Збройних Силах України за контрактом на посаді фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_1 .

12 липня 2018 року позивач проходила військово-лікарську комісію та, як вбачається зі свідоцтва про хворобу №1198, відповідно до статей 13-б, 41-в граф II Розкладу хвороб, ОСОБА_1 визнана непридатною до військової служби в мирний час, обмежено придатною у воєнний час.

Учасниками справи не заперечується, що після досягнення граничного віку перебування на військовій службі 04.11.2018р. ОСОБА_1 продовжувала проходити службу та з боку командування військової частини НОМЕР_1 не надходило жодних зауважень до служби позивача та повідомлень про необхідність звільнення з військової служби.

28.11.2018р., після ранкового шикування, працівниками відділу персоналу військової частини НОМЕР_1 позивача повідомлено про звільнення її у відставку 26.11.2018р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 №236 від 26.11.2018р. та виключення її зі списків особового складу частини, відповідно до підпункту «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби) пункту 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Підставою для прийняття вказаного наказу зазначено: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №75-РС від 26.11.2018р.; свідоцтво про хворобу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону №1198; рапорт старшого прапорщика ОСОБА_1 (вх. №2288 від 26.11.2018р.).

Судом першої інстанції, також, встановлено, що після звільнення позивачем 30.11.2018р. подавався рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 щодо направлення її особової справи до військового кадрового підрозділу вищого рівня для підрахунку вислуги років та надання відповідної довідки-розрахунку та ознайомлення з ним, проте відповідальними посадовими особами військової частини НОМЕР_1 такий рапорт зареєстровано не було.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №257 від 26.12.2018р. внесено зміни до наказу №236 від 26.11.2018р. шляхом викладення пункту 1 підпункту 6 зазначеного наказу в наступній редакції: «Відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік».

Не погоджуючись з правомірністю дій командування військової частини щодо звільнення фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_1 старшого прапорщика ОСОБА_1 у відставку відповідно до пункту «б» пункту 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та виключення її зі списків особового складу частини, а також з правомірністю наказу командира військової частини НОМЕР_1 №236 від 26.11.2018р. ОСОБА_1 оскаржила їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 , виходив з того, що в порушення вимог Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, військовою частиною НОМЕР_1 перед звільненням ОСОБА_1 завчасно не проведено розрахунок вислуги років військової служби позивача та перед оформленням документів для її звільнення з військової служби не доведено під підпис інформації про розраховану вислугу років військової служби. Бесіда з питань звільнення, як це передбачено Положенням №1153/2008, з позивачем не проводилася. Також, на час звільнення позивача з військової служби з нею не проведений повний розрахунок, заробітну плату виплачено лише 24.01.2019р., тоді як згоду на звільнення без проведення повного розрахунку ОСОБА_1 не давала.

Крім того, судом встановлено, що наказ про звільнення та виключення зі списків особового складу частини №236 від 26.11.2018р. не був вручений позивачу в день її звільнення та, відповідно, відсутні відомості щодо ознайомлення позивача з даним наказом.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та, у зв`язку з цим, про наявність підстав для їх задоволення. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно п. «б» ч.5 ст.26 Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби.

Частиною 7 статті 26 Закону передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення №1153/2008). Зазначене Положення, також, застосовується до правовідносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України військової служби за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до п.35 Положення №1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):

1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами «а» - «г», «д», «е», «є», «з» - «й» та «л» пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Пунктом 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (крім строку проведення мобілізації) до введення воєнного стану - на підставах, передбачених частинами другою, третьою, пунктом 1 частини четвертої, пунктом 2 частин п`ятої і шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до старшого прапорщика (старшого мічмана) включно за всіма підставами командирами окремих батальйонів (кораблів 2 рангу) та посадовими особами, які мають рівні з ними права та вищі.

Згідно п.234 Положення №1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення.

Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.

Порядок проведення розрахунку вислуги років визначається Міністерством оборони України.

Відповідно до п.235 Положення №1153/2008 військовослужбовці протягом 12 місяців до досягнення граничного віку перебування їх на військовій службі направляються для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я на обстеження до військово-лікарської комісії, висновки якої враховуються під час визначення підстав звільнення з військової служби. Військовослужбовці, про залишення яких на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі рішення не прийнято, підлягають звільненню з військової служби на підставі документів, визначених Міністерством оборони України.

З військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення. Форма, порядок оформлення та зберігання документа, в якому відображається зміст проведення бесіди, визначаються Міністерством оборони України. (п.236 Положення №1153/2008)

Згідно п.240 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин. (п.241 Положення №1153/2008)

Відповідно до п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, Положенням №1153/2008 визначено чітку послідовність дій, якої має дотримуватися командування військової частини при звільненні військовослужбовця зі служби за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або обмежену придатність до військової служби. Зокрема військовою частиною:

- не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення, має бути розрахована вислуга років військової служби військовослужбовця (уточнюються дані про проходження військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні тощо);

- доводиться до відома військовослужбовця під підпис, перед оформленням документів для його звільнення з військової служби, інформація про розраховану вислугу років військової служби;

- проводиться бесіда з питань звільнення з військовослужбовцем;

- командирами (начальниками) військових частин оголошуються накази про звільнення військовослужбовців з військової служби;

- на день виключення зі списків особового складу військової частини військовослужбовець повністю забезпечується грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

При цьому, пунктом 242 Положення №1153/2008 встановлено заборону не на виключення військовослужбовця без його згоди зі списків особового складу військової частини до проведення з ним усіх необхідних розрахунків.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, військовою частиною НОМЕР_1 при звільненні ОСОБА_1 не дотримано вказаних вимог Положення №1153/2008.

В порушення вимог п.234 Положення №1153/2008 військовою частиною НОМЕР_1 перед звільненням позивача завчасно не проведено розрахунок вислуги років військової служби та перед оформленням документів для її звільнення з військової служби не доведено під підпис інформації про розраховану вислугу років військової служби.

Розрахунок вислуги років військовослужбовця з урахуванням трудового стажу старший прапорщик ОСОБА_1 №35/19 отримала тільки в червні 2019 року.

В порушення вимог п.236, п.241 Положення №1153/2008 бесіда з питань звільнення з позивачем не проводилася та наказ про звільнення ОСОБА_1 командиром (начальником) військової частини НОМЕР_1 не оголошувався.

Також, в порушення вимог п.242 Положення №1153/2008, на час звільнення позивача з військової служби відповідачем з нею не проведений повний розрахунок.

Заробітна плата, не виплачена під час звільнення, в розмірі 7057,03 грн. надійшла на картковий рахунок ОСОБА_1 тільки 24.01.2019р., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією виписки з рахунку позивача в АТ «Комерційний Банк «Приватбанк».

Про не проведення з позивачем повного розрахунку під час звільнення додатково свідчить і те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №257 від 26.12.2018р. внесено зміни до наказу №236 від 26.11.2018р. шляхом викладення пункту 1 підпункту 6 зазначеного наказу в наступній редакції: «Відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік».

Тобто, станом на 26.11.2018р. позивачу не було виплачено належну до виплати грошову компенсацію за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2018 рік.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази про надання ОСОБА_1 згоди на її звільнення та виключення зі списків особового складу військової частини до проведення з нею усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому і речовому забезпеченню.

Апелянт зазначає, що у військовій частині НОМЕР_1 немає фінансового господарства, а тому для розрахунку з військовослужбовцем потрібний час та зробити це у день звільнення практично неможливо. Колегія суддів не приймає до уваги такі посилання апелянта, оскільки Положенням №1153/2008 не передбачено випадків, за наявності яких пункт 242 може бути не виконаний.

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції, наказ про звільнення №236 від 26.11.2018р. та виключення зі списків особового складу частини не був вручений позивачу в день звільнення. Копію вказаного наказу про звільнення ОСОБА_1 отримала 12.03.2019р.

З цих підстав колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що 26.11.2018р. був зареєстрований рапорт про звільнення ОСОБА_1 за вх.№2288, оскільки належних доказів подання позивачем відповідного рапорту, зокрема, його копії, військовою частиною НОМЕР_1 ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надано, тоді як позивач заперечує подання нею такого рапорту.

Більше того, однією з підстав для звільнення позивача в наказі командира військової частини НОМЕР_1 №236 від 26.11.2018р. зазначено рапорт старшого прапорщика ОСОБА_1 . В той же час, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №257 від 26.12.2018р. внесено зміни до наказу №236 від 26.11.2018р., серед яких, підставу звільнення викладено в новій редакції, зокрема, виключено рапорт вх.№2288 від 26.11.2018р.

Також, колегія суддів критично ставиться до тверджень апелянта про те, що позивач мала намір звільнитися зі служби ще в травні 2018 року та почала проходити обхідний лист, оскільки вказана обставина не має правового значення для вирішення даного спору та не спростовує висновків суду першої інстанції про недотримання військовою частиною НОМЕР_1 при звільненні ОСОБА_1 вимог Положення №1153/2008.

Варто зазначити, що в спірному наказі про звільнення №236 від 26.11.2018р. підставою для звільнення ОСОБА_1 відповідачем вказано пункту «б» пункту 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», яким визначено підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять кадрову військову службу. Однак, позивач проходила військову службу за контрактом, а тому підстави для звільнення врегульовано п.5 ст.26 Закону.

Щодо посилань апелянта на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 досягла граничного віку перебування на службі, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки підставою для звільнення позивача у відставку у наказі №236 від 26.11.2018р. зазначено «за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби», а не «у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі».

Більше того, пунктом 224 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, про залишення яких на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі рішення не прийнято, включаються до плану звільнення з військової служби на наступний рік, про що командири (начальники) військових частин, керівники відповідних державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів особисто повідомляють їх у письмовій формі.

В матеріалах справи відсутні відомості про вчинення відповідних дій командуванням військової частини НОМЕР_1 щодо повідомлення позивача про наміри її звільнення у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на військовій службі.

На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що так як при звільненні ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 порушено вимоги Положення №1153/2008, якими визначено процедуру звільнення, тому дії командування військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення старшого прапорщика ОСОБА_1 та виключення її зі списків особового складу частини є неправомірними, а тому наказ командира військової частини НОМЕР_1 №236 від 26.11.2018р. підлягає скасуванню.

Колегія суддів не надає правову оцінку посиланням апелянта на неможливість використання позивача на службі у зв`язку з її станом здоров`я (визнання її непридатною до військової служби в мирний час та обмежено придатною у воєнний час), оскільки при вирішенні даного спору суд не встановив відсутність у спірних правовідносинах юридичної підстави для звільнення ОСОБА_1 , а виходив виключно з порушення відповідачем порядку звільнення військовослужбовця з військової служби.

Інші доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 є не суттєвими, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду від 31.07.2019р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа, у відповідності до п.1 ч.6 ст.12 КАС України, належить до категорії незначної складності та розглядалася судом першої інстанції за правилами спрощеного провадження, тому рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 жовтня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук