Справа № 560/1613/19
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1613/19 Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М. Суддя-доповідач: Граб Л.С.

10 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Іваненко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі ГУ ПФУ Хмельницькій області) в якому просила зобов`язати відповідача включити до її страхового стажу період з 11.03.1980 року по 30.06.1985 року, як час догляду за дитиною - інвалідом ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено:

-зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області включити до страхового стажу ОСОБА_1 період з 11.03.1980 по 30.06.1985, як час догляду за дитиною-інвалідом ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення, подав апеляційну скаргу.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що відповідно до п. 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, час догляду, зокрема, за дитиною-інвалідом віком до 16 років встановлюється в тому числі на підставі акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду. Однак, під час перевірки пенсійної справи ОСОБА_1 виявлено, що акт обстеження фактичних обставин здійснення позивачкою догляду в пенсійній справі відсутній.

Оскільки в матеріалах пенсійної справи позивача не міститься Акта за період з 11.03.1980 по 30.06.1985, пенсійну справу приведено у відповідність до норм чинного законодавства.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 16.03.2001 ОСОБА_1 перебуває на обліку в органі пенсійного фонду та отримує дострокову пенсію за віком, як матір особи з інвалідністю з дитинства.

До 30.11.2018 обчислення розміру пенсії позивача проводилось відповідачем з врахуванням страхового стажу 51 рік 11 місяців 15 днів, в який було враховано період з 11.03.1980 по 30.06.1985, як час догляду за дитиною-інвалідом ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Розмір пенсії станом на 31.11.2018 складав 1898,75 грн.

Однак, в подальшому сума пенсійних виплат ОСОБА_1 була зменшена до 1768,44 грн., в зв`язку з чим остання звернулась до ГУ ПФУ в Хмельницькій області із заявою щодо правильності обчислення страхового стажу та зменшення розміру пенсії.

Листом від 24.01.2019 №47/В-8 відповідач повідомив позивачу, що період з 11.03.1980 по 30.06.1985 роки виключений з її страхового стажу, оскільки в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 відсутній акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулась до суду даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 ч.1 ст.92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до п.14 ст.11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами пункту "ж" статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема особи, які здійснюють догляд за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Пунктом "є" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 10 Порядку №637 передбачено, що час догляду за інвалідом I групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів I групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей інвалідів).

Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних.

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.

Відповідно до абз.8, п.п.5 п.2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

Згідно п.3 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають, в тому числі, жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Таким чином, акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду не є єдиним документом, що підтверджує факт догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років, а одним із документів, на підставі якого можливо встановити право особи на зарахування періоду догляду за дитиною до страхового стажу, що дає право на пенсію.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 17.07.2018 у справі № 682/1212/16-а та постанові від 23 квітня 2019 року у справі № 593/1452/16-а.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2018 у справі № 197/1013/16-а, складення Акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду є безпосереднім обов`язком органу Пенсійного фонду України.

Отже, невиконання суб`єктом владних повноважень свого обов`язку щодо складання документа, що підтверджує час догляду за дитиною-інвалідом віком до 16 років не може бути підставою для позбавлення особи соціальних гарантій на отримання пенсійних виплат.

Так, на підтвердження факту здійснення позивачем догляду за дитиною-інвалідом І групи до 16 років у період з 11.03.1980 року по 30.06.1985 року останньою надано наступні документи:

-свідоцтво НОМЕР_1 про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому в графі "мати" значиться ОСОБА_1 ;

-довідку МСЕ №223758 від 30.09.2011 про те, що ОСОБА_2 є інвалідом дитинства першої групи А та потребує постійного стороннього догляду;

-виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 14.05.1976 з якої зокрема слідує, що ОСОБА_2 є інвалідом дитинства першої групи А, діагноз ДЦП. Дитина хворіє з народження, постійно знаходиться під наглядом невролога, періодично проходить санаторно-курортне лікування та курси масажу. Мати ОСОБА_1 самостійно виконує всі лікарські призначення. Пацієнт потребує постійного стороннього догляду, не здатний до самообслуговування, постійний догляд за ним здійснює мати, яка є медичною сестрою.

Також, позивачем додатково направлено до суду апеляційної інстанції копію трудової книжки, з якої вбачається що в період з 11.03.1980 року по 30.06.1985 року остання не працювала.

Крім того, в матеріалах справи наявне свідоцтво про хворобу №17 від 23.04.1984 року, видане ВЛК при 169 окремій гарнізонній поліклініці, яким підтверджується хвороба ОСОБА_2 -ДЦП. З довідки слідує, що батько дитини, ОСОБА_4 є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 . Тобто здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 не міг.

Відомостей про те, що за ОСОБА_2 в спірний період могла здійснювати догляд інша особа ніж матір, відповідачем не представлено.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 доведено факт здійснення догляду за дитиною-інвалідом І групи до 16 років в спірний період. В свою чергу, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування доводів позивача.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до страхового стажу, що дає право на пенсію періоду з 11.03.1980 року по 30.06.1985 року. При цьому, колегія суддів звертає увагу відповідача, що право на отримання пенсії з врахуванням вищезазначеного стажу, підлягає відновленню з моменту його порушення.

В той же час, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною четвертю статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства.

А отже, рішення має бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Повноваження адміністративного суду визначені у ст. 245 КАС України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

За правилами ч. 4 цієї статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Крім того, згідно п.4 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що підставою для зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення або вирішити питання з приводу якого позивач звернувся до відповідача, є наявність протиправності в діях чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах.

Між тим, дійшовши вірного висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача вчинити дії щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 спірного періоду, суд першої інстанції не надав правової оцінки діям відповідача, що призвели до зменшення пенсії позивача.

Слід зазначити, що позов ОСОБА_1 не містить вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо виключення зі стажу, що дає право на пенсію періоду з 11.03.1980 по 30.06.1985.

Водночас, частиною 2 статті 9 КАС України регламентовано, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, частиною другою статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти, зокрема, рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 826/7631/15.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що зобов`язання вчинити дії спрямовані на усунення порушення прав особи без прийняття судом рішення про визнання неправомірними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не можна вважати вірним способом захистом права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції по суті правильно вирішив справу, однак із помилковим застосуванням норм процесуального права.

Відповідно до п.4 ч.1 с.317 КАС України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За правилами частини 4 ст.317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції -зміні в резолютивній частині.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 77, 243, 245, 250, 304, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов`язання вчинити дії змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту:

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо виключення зі страхового стажу, якого призначено пенсію ОСОБА_1 періоду з 11.03.1980 року по 30.06.1985 року, як часу догляду за дитиною - інвалідом віком до 16 років.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Іваненко Т.В.