Справа № 810/5662/15
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2019 року

Київ

справа №810/5662/15

адміністративне провадження №К/9901/9202/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шевцової Н.В.,

суддів: Радишевської О.Р., Уханенка С.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 810/5662/15

за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, за участю третіх осіб - Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області - про стягнення заборгованості з заробітної плати

за касаційною скаргою Державної фіскальної служби України

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючий суддя - Дудін С. О., судді - Кушнова А. О., Терлецька О. О.,

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2016 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючий суддя - Петрик І. Й., судді - Борисюк Л. П., Вівдиченко Т. Р.

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. 07 грудня 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України, відповідач), за участю третіх особх, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Міністерства доходів і зборів України (далі - Міндоходів України), Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі - ГУ ДФС у Херсонській області), Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим (далі - ГУ Міндоходів в АРК), в якому просив стягнути з ДФС України на його користь заборгованість із заробітної плати за період з 12 березня 2014 року по 16 березня 2015 року.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що з 04 червня 2013 року працював на посаді першого заступника начальника ГУ Міндоходів України в АРК. У березні 2014 року у зв`язку з тимчасовою окупацією Кримського півострова Російською Федерацією переїхав на материкову частину України, де продовжував виконувати покладені на нього обов`язки. 16 березня 2015 року його звільнено з посади наказом №178-о, водночас, починаючи з 12 березня 2014 року він не отримував належну йому заробітну плату.

3. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував і пояснив, що позивач ніколи не перебував у трудових відносинах з ДФС України, а тому належним відповідачем у цій справі має бути Головне управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, яке є роботодавцем позивача. Відповідач також зазначив, що на цей час триває процедура реорганізації ГУ Міндоходів в АРК шляхом приєднання до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, яка ще не завершена.

4. ГУ ДФС у Херсонській області та Міндоходів України заперечували проти позову з підстав відсутності безпосередніх трудових відносин між ними та позивачем. За доводами третіх осіб фактичній реалізації постанови Міндоходів України № 23 від 04 березня 2015 року щодо реорганізації ГУ Міндоходів в АРК перешкоджає розміщення органу, що реорганізується, на тимчасово окупованій території, що унеможливлює проведення інвентаризації його майна. У зв`язку з цим треті особи вважають, що фактичним роботодавцем позивача і належним відповідачем у справі є саме ГУ Міндоходів в АРК.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

5. ОСОБА_1 , починаючи з 19 лютого 2001 року, проходив державну службу в податкових органах України на підставі наказу від 16 лютого 2001 року №48 - О).

6. Наказом Міністерства доходів і зборів України від 04 червня 2013 року № 1127 - о ОСОБА_1 у порядку переведення призначений на посаду першого заступника начальника ГУ Міндоходів в АРК.

7. На підставі розпорядження Міндоходів України від 24 березня 2014 року № 55 - р «Про створення робочої групи» створено робочу групу з координації роботи органів ГУ Міндоходів в АРК та м. Севастополі з числа працівників цих органів Міндоходів згідно зі списком, до складу якої включено і позивача.

8. Пунктом 6 розпорядження Міндоходів України від 24 березня 2014 року № 55 - р «Про створення робочої групи» керівника робочої групи ОСОБА_2 зобов`язано забезпечити відрядження членів робочої групи.

9. На виконання наведеного розпорядження наказом ГУ Міндоходів в АРК від 24 березня 2014 року №121-о «Про відрядження до робочої групи» ОСОБА_1 був відряджений до Міндоходів України на період функціонування такої робочої групи.

10. 17 квітня 2014 року на підставі розпорядження Міндоходів України № 76 - р розпорядження Міндоходів України від 24 березня 2014 року № 55 - р «Про створення робочої групи» втратило чинність «У зв`язку з втратою актуальності».

11. Листом Міндоходів України від 28 травня 2014 року №1081/5/99-99-04-01-01 - 16 погоджено питання участі у роботі міжвідомчої робочої групи при Міністерстві юстиції України працівників територіальних органів АР Крим, зокрема, й позивача.

12. Наказом ГУ Міндоходів в АРК від 28 травня 2014 року № 126-о «Про відрядження до міжвідомчої робочої групи» позивач був відряджений до Міністерства юстиції України на період функціонування міжвідомчої робочої групи.

13. Судами досліджено табелі обліку робочого часу позивача за період з 01 березня 2014 року по 28 серпня 2014 року, які заповнювалися заступником начальника ГУ Міндоходів в АРК ОСОБА_3 в електронному вигляді на підставі наказу ГУ Міндоходів в АРК «Про покладення обов`язків» від 24 березня 2014 року №122 - о.

14. Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що у період з березня 2014 року по серпень 2014 року включно позивачу нараховано, але не виплачено заробітну плату в розмірі 41 725,12 грн, без урахування обов`язкових податків та зборів.

15. З 01 вересня 2014 року позивача зараховано на навчання до Національної академії державного управління при Президентові України, відповідно до наказу від 08 липня 2014 року № 396-к та підтверджується довідкою, виданою Національною академією державного управління при Президентові України від 25 січня 2016 року № 27.

16. Наказом ГУ Міндоходів в АРК «Про реорганізацію Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим» від 05 березня 2015 року № 1 розпочато реорганізацію ГУ Міндоходів в АРК шляхом його приєднання до ГУ ДФС у Херсонській області. Реорганізація на час розгляду цієї справи не завершена з підстави неможливості проведення інвентаризації та складення передавального акту, розподільчого балансу.

17. Судами попередніх інстанцій також установлено, що бюджетні призначення для ГУ Міндоходів в АРК та ГУ Міндоходів у м. Севастополі були зняті, фінансування припинено, місцезнаходження на тимчасово окупованій території України не змінено, умов для діяльності ГУ Міндоходів в АРК на материковій частині не створено, що унеможливлює стягнення заборгованості із заробітної плати з ГУ Міндоходів в АРК.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

18. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2016 року, позовні вимоги задоволено частково.

18.1. Стягнуто з Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, 6-8, ідентифікаційний код 39292197) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) суму заборгованості із заробітної плати за період роботи в Головному управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим з 12 березня 2014 року по 28 серпня 2014 року в розмірі 41 725 (сорок одна тисяча сімсот двадцять п`ять) грн 12 коп без урахування обов`язкових податків і зборів.

19. Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що матеріалами справи підтверджено фактичне виконання позивачем своїх службових обов`язків у період з 01 березня 2014 року по 28 серпня 2014 року, за цей період йому нараховано, але не виплачено заробітну плату в загальному розмірі 41 725,12 грн.

20. Обґрунтовуючи висновок щодо необхідності стягнення суми заборгованості з ДФС України, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що Державна фіскальна служба України є правонаступником Міністерства доходів і зборів України. Ураховуючи неможливість стягнення безспірної заборгованості з ГУ Міндоходів в АРК, а також незавершення процедури реорганізації цього органу, суди дійшли висновку, що ефективним способом судового захисту буде зобов`язання ДФС України сплатити нараховані, але невиплачені позивачеві суми заробітної плати.

ІV. Касаційне оскарження

21. 04 липня 2016 року, не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, представник відповідача подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог.

22. На обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначає, що позивач, перебуваючи у складі робочої групи, неодноразово відмовлявся від вакантних посад, які пропонувалися йому в територіальних органах Міндоходів материкової частини України.

23. Водночас, ДФС України, за доводами відповідача, не є належним відповідачем у справі і не повинна виплачувати заробітну плату працівників, які не перебували з нею у трудових відносинах.

24. Крім того, як зауважує відповідач, судами взагалі не з`ясовано чи виконувалася позивачем робота за період, зазначений у позові.

25. У запереченнях на касаційну скаргу представник позивача спростовує її доводи, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

26. 28 липня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження та витребувано з Київського окружного адміністративного суду справу № 810/5662/15 (суддя-доповідач - Загородній А. Ф.).

27. 09 серпня 2016 року справа № 810/5662/15 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

28. 25 січня 2018 року справу № 810/5662/15 разом з матеріалами касаційної скарги передано до Верховного Суду (суддя-доповідач - Шарапа В. М.)

29. 30 травня 2019 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 548/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Шарапи В. М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг.

30. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 31 травня 2019 року визначено склад суду: головуючий суддя - Шевцова Н. В. (суддя-доповідач), судді - Радишевська О. Р., Уханенко С. А.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

31. Частина сьома статті 44 Конституції України визначає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

32. Пункт 24 частини другої статті 8 Закону України від 17 березня 2011 року № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади»: міністр як керівник міністерства: приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є міністерство.

33. Частина перша статті 13 Закону України від 17 березня 2011 року № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади»: територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.

34. Підпункти 3 та 7 частини п`ятої статті 22 Бюджетного кодексу України: головний розпорядник бюджетних коштів: отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

35. Частина перша статті 18 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»: громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

36. Стаття 98 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України): оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

37. Стаття 115 КЗпП України: заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

37.1. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

37.2. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

37.3. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

38. Частини сьома та восьма статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу»: <…> умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

38.1. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України. <…>

39. Стаття 13 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці»: оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

39.1. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

40. Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» (далі - Постанова № 311): реорганізувати територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2, зокрема, Головне управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим підлягає приєднанню до Головного управління ДФС у Херсонській області.

41. Підпункт 33 пункту 11 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого Указом Президента України від 18 березня 2013 року № 141/2013: міністр як керівник Міністерства приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Міндоходів України.

42. Пункт 14 Положення про Міндоходів України: Міндоходів України є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Державної казначейської служби України.

43. Пункт 1 Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 563: територіальні органи підпорядковані відповідному міністерству, іншому центральному органу виконавчої влади, а територіальні органи нижчого рівня також територіальним органам вищого рівня.

44. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17 липня 2014 року № 651-р «Питання Державної фіскальної служби» відповідно до частини сьомої статті 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» підтримано пропозицію Голови Державної фіскальної служби про завершення здійснення заходів з утворення зазначеної Служби та можливість виконання нею функцій і повноважень Міністерства доходів і зборів, що припиняється.

ІV. Позиція Верховного Суду

45. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

46. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).

47. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

48. У цій справі судами попередніх інстанцій установлено, що позивач у період з березня 2014 року по серпень 2014 року здійснював свої безпосередні службові обов`язки, про що свідчать надані накази про його відрядження, а також належним чином оформлені табелі обліку використання робочого часу. Касаційна скарга не містить доводів, які б спростовували право позивача на отримання заробітної плати за спірний період.

49. У касаційній скарзі ДФС України посилається на те, що позивач перебував у трудових відносинах з Управлінням Міндоходів в АРК, отже, саме цей орган і повинен здійснити виплату заробітної плати.

50. Водночас судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що бюджетні асигнування, призначені Управлінню Міндоходів в АРК були в повному обсязі зняті та повернуті в Державний бюджет України на виконання вимог Закону України від 27 березня 2014 року № 1165-VII «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік».

51. За встановлених обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що стягнення заборгованості по заробітній платі безпосередньо з територіального органу скаржника не призведе до негайного поновлення прав позивача. При цьому, при вирішенні цієї справи судами правильно враховано підпорядкованість територіальних органів Міністерства доходів і зборів України в Автономній Республіці Крим цьому міністерству, яке є головним розпорядником бюджетних коштів.

52. При цьому суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано застосували до спірних правовідносин розпорядження Кабінету Міністрів України від 17 липня 2014 року № 651-р, яким визначено, що Державна фіскальна служба України виконує функції і повноваження Міністерства доходів і зборів, що припиняється.

53. При вирішенні цієї справи Верховний Суд бере до уваги, що невиплата державними органами заробітної плати є порушенням державою права працівника на мирне володіння своїм майном у розумінні статті першої Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також недотриманням концепції «законних очікувань».

54. У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року в справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10) Суд нагадав, що за певних обставин «законне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею першого Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

55. З огляду на викладене, ураховуючи виключність обставин цієї справи, відсутність у 2014 році правового механізму виплати заробітної плати працівникам територіальних органів Міністерства доходів і зборів України на тимчасово окупованій території України, а також те, що територіальний орган міністерства утворюється в межах коштів, передбачених на утримання відповідного міністерства, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про стягнення заборгованості по заробітній платі з Державної фіскальної служби України як правонаступника Міністерства доходів і зборів України.

56. Доводи касаційної скарги щодо неодноразових відмов позивача від вакантних посад, які пропонувалися йому в територіальних органах Міндоходів материкової частини України, для правильного вирішення цього спору значення не мають, оскільки трудова функція позивача на момент нарахування заробітної плати ще не була припинена.

57. Отже, Верховний Суд констатує, що постанова суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка з дотриманням норм процесуального права, що є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

VІІ. Судові витрати

58. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

2. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2016 року в справі № 810/5662/15 залишити без змін.

3. Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Н. В. Шевцова

Судді: О. Р. Радишевська

С. А. Уханенко