Справа № 200/4101/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року справа №200/4101/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Міронової Г.М., Блохіна А.А., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника позивача Павлової О.О., представника відповідача Кудлаєнко В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року (повне судове рішення складено 19 липня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/4101/19-а (суддя І інстанції Хохленков О.В.) за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу,

УСТАНОВИВ:

В березні 2019 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі -Управління) про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем було проведено перевірку додержання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 09.01.2019 по 10.01.2019, за результатами якої було складено Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № ДЦ 26/557/АВ від 10.01.2019 (далі - Акт інспекційного відвідування).

11.01.2019 Управлінням був складений припис про усунення виявлених порушень № ДЦ 26/557/АВ/П. 29 січня 2019 року постановами № ДЦ 26/557/АВ/П/МГ-ФС та № ДЦ 26/557/АВ/П/ІП-ФС про накладення штрафів на підставі Акту інспекційного відвідування за порушення вимог ч. 5 ст. 95 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), ст. 33 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95), ст. 2 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII), п.п. 2, 4, 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Постанова № 1078) та ч. 2 ст. 30 Закону № 108/95, були накладені штрафи у розмірі 41 730,00 грн. та 3723,00 грн. відповідно.

Позивач наголосила, що індексація є складовою частиною заробітної плати, додатковою заробітною платою, і не є мінімальної гарантією в оплаті праці, а усі виявлені під час інспекційного відвідування порушення, у тому числі й не нарахування індексації грошових доходів населення стосовно 1-го найманого працівника за листопад-грудень 2018 року, було усунуто, індексацію нараховано 12.01.2019, тобто до спливу кінцевого строку виконання припису і до дня винесення оскаржуваної постанови.

Окрім цього зазначила, що рішення про накладення штрафів на загальну суму 45 453,00 грн., не може вважатись таким, що відповідає принципу пропорційності, оскільки на момент прийняття оспорюваних постанов, порушення закону у вигляді несвоєчасного нарахування індексації одному працівнику у розмірі 73,64 грн. за листопад 2018 року та 76,84 грн. за грудень 2018 року - були усунуті.

Враховуючи наведене, вважала адміністративні санкції, заходи реагування до неї, як суб`єкта господарювання - не повинні були застосовуватися, а тому такі дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, отже просила суд визнати протиправними та скасувати постанови Управління від 29.01.2019 № ДЦ 26/557/АВ/П/МГ-ФС про накладення штрафу в розмірі 41 730,00 грн. та ДЦ 26/557/АВ/П/ІП-ФС про накладення штрафу в розмірі 3723,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначені доводи, аналогічні викладеним у позові, зокрема, апелянт наголошує, що оскільки встановлення нечинності Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю та Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (далі - Порядок № 295) - акту, який би визначав повноваження органу Державного нагляду (контролю) та порядок здійснення такого нагляду, окрім Закону України від 05 квітня 2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V) - не існує, а тому спірні правовідносини повинні оцінюватись виключно цим законом. Місцевий суд таким обставинам надав помилкову оцінку, застосувавши норми Порядку № 295. Крім того, зауважила, що усі виявлені порушення під час інспекційного відвідування, було усунуто, проте за протиправних дій відповідача було застосовано заходи реагування, що також судом першої інстанції не враховано.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва серії В02 № 848221 про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1 . зареєстрована в цієї якості 07.11.2008 виконавчим комітетом Красноармійської міської ради Донецької області (а.с.12).

Згідно з повідомлення про проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання від 08.01.2019 № 04.3-11-8/125-19 позивача було повідомлено про здійснення вказаного заходу (а.с.14).

Відповідно до направлення на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання від 08.01.2019 № 7/04.3/15-08 4 посадові особи Управління були направлені на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 (а.с.15).

09.01.2019 до позивача була спрямована вимога про надання/поновлення документів № ДЦ 26/557/ПД (а.с.16).

За результатами інспекційного відвідування суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 був складений акт № ДЦ 26/557/АВ від 10.01.2019, в якому були описані такі порушення з боку суб`єкта господарювання: не проведена і не нарахована індексація заробітною плати 1 працівнику та не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи (а.с.17-23).

11.01.2019 був складений припис про усунення виявлених порушень № ДЦ 26/557/АВ/П (а.с.24-26).

На виконання припису про усунення виявлених порушень № ДЦ 26/557/АВ/П від 11.01.2019 ФОП ОСОБА_1 було проведені загальні збори працівників 11.01.2019, в ході яких працівників було повторно ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.27-29).

Відповідно до платіжних відомостей за листопад - грудень 2018 року була проведена індексація заробітної плати (а.с.31-33).

16.01.2019 позивачу було спрямоване повідомлення № 04.3-11-8/568-19 про розгляд справи про накладення на неї штрафу яке буде проводиться в приміщення Управління 29.01.2019 (а.с.35).

Згідно з протоколом розгляду справи про накладення штрафу на ФОП Лисицю від 29.01.2019 року № 04-13-12/026 комісія вирішила прийняти дві постанови про накладення штрафу: за не нарахування індексації за листопад та грудень 2018 року в розмірі 41 730,00 грн. та за не забезпечення роботодавцем достовірного обліку виконуваної працівником роботи в розмірі 3723,00 грн. (а.с.36-37).

29.01.2019 були прийняті постанови про накладення штрафу на позивача № ДЦ 26/557/АВ/П/МГ-ФС в розмірі 41 730,00 грн. та № ДЦ 26/557/АВ/П/ІП-ФС про накладення штрафу в розмірі 3723,00 грн. (а.с.38,39).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до указу Президента України від 06.04.2011 № 386/2011 затверджено Положення про Державну інспекцію України з питань праці.

Згідно з п.п.1,2 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 386/2011 (далі - Положення № 386), Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра соціальної політики України. Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Відповідно до ч.1 ст. 259 КЗпП, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядком № 295, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Отже, інспектори праці можуть проводити інспекційні відвідування або невиїзні інспектування. Інспекційні відвідування проводяться за місцем знаходження роботодавця. Невиїзні інспектування можуть проводитися у приміщенні органу контролю на підставі рішення керівника органу контролю, погодженого із об`єктом відвідування, якщо підставою для контрольного заходу стали звернення працівника, рішення суду, повідомлення правоохоронного органу, інформація державних органів, профспілкових організацій тощо Контроль за оформленням трудових відносин незалежно від підстав здійснюється виключно шляхом інспекційних відвідувань.

Відповідно до ст. 1 Закону № 877-V, заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, винесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Згідно з п. 28 Порядку № 295, у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Але, відповідно до п. 29 Порядку № 295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

В цьому випадку, колегія суддів погоджує висновок місцевого суду, що норма п. 29 Порядку № 295 є спеціальною по відношенню до норми п.28, та застосовується у разі наявності підстав які в неї вказані.

Як вже було зазначено судом вище, апелянт наголошує на тому, що у зв`язку з визнанням судовим рішенням, яке набрало законної сили, нечинним Порядок №, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон № 877-V.

Так, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 826/8917/17, яка набрала законної сили 14 травня 2019 року, визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-рп/99 визначено, що перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, до спірних правовідносин, які виникли до 14 травня 2019 року, положення Порядку № 295 є застосовними.

Щодо безпосередньо порушень, які стали підставою для застосування заходів реагування за результатами інспекційного відвідування, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 5 статті 95 КЗпП заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно із статтею 33 Закону № 108/95 визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 3 Закону № 1282-XII передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до ст. 4 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, у тому числі оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Згідно з п. 4 цього Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Згідно з п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції під час визначення розміру підвищення грошових доходів у зв`язку з індексацією враховується рівень такого підвищення.

Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить розмір підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону № 108/95 норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку, що індексація заробітної плати є і мінімальною державною гарантією в оплаті праці, і державною соціальною гарантією, оскільки стосується працівників і їх сімей.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 по справі № 816/2325/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, отже колегія суддів не вбачає підстав відступати від наведеної позиції.

Щодо тверджень позивача про не можливість прийняття рішення про застосування до неї штрафних санкцій після усунення нею порушень, які були виявлені в ході проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 11 ст. 7 Закону № 877-V у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Частиною 4 ст. 2 Закону № 877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Відповідно до ч. 5 статті 2 Закону № 877-V, зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої-восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

З аналізу цих правових норм випливає, що обов`язок щодо дотримання ч.11 ст.7 Закону № 877-V для Управління не визначений в законі і тому не є обов`язковим.

Відповідно до ч.2 ст.265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Згідно з ч.7 ст.265 КЗпП сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

Відповідно до п. 29 Порядку № 295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 по справі № 818/584/17, від 22.03.2018 по справі № 697/2073/17, від 25.04.2018 по справі № 804/2806/17.

Враховуючи вищевикладене, інспектори праці діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, а оскаржувані постанови про накладення штрафу є законними.

В свою чергу, апеляційна скарга не містить інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За встановлених в цій справі обставин та, з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах цієї адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскарженого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення про задоволення позовних вимог з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у справі № 200/4101/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 09 жовтня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Г. М. Міронова