Справа № 520/4397/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 р.Справа № 520/4397/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.07.19 року по справі № 520/4397/19

за позовом ОСОБА_1

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області

про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

3 травня 2019 року ОСОБА_1 ( далі по тексту позивач ) звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила суд стягнути з регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області заробітну плату у сумі 170239,02 грн. в якості середнього заробітку за 633 днів затримки розрахунку при звільненні.

В суді першої інстанції позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити .

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, надали до суду відзив на позов в обґрунтування своєї позиції, просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

11 липня 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (майдан Театральний, буд. 1,м. Харків,61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) заробітні плату у сумі 17126 (сімнадцять тисяч сто двадцять шість) грн. 05 коп. в якості середнього заробітку за 633 дні затримки розрахунку при звільненні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Сторони не погодились з рішенням суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції у повному обсязі та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області заробітну плату у сумі 170239,02 грн. в якості середнього заробітку за 633 днів затримки розрахунку при звільненні. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вважає, що судом першої інстанції не було досліджено та належним чином оцінено докази, що надавались, не було встановлено дійсних обставин справи. Так, на момент звільнення позивачки, а саме 10.10.2016 року, відповідачу був відомий факт порушення законодавства при нарахуванні премії у 2016 році та про не проведення індексації у 2015 році працівникам регіонального відділення, який знайшов відображення в Аудиторському звіті та проведеною перевіркою Головним управлінням Держпраці в Харківській області. Таким чином відповідачем було порушено вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України . Також позивачка вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував принцип співмірності та зменшив розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум, оскільки між сторонами в судовому порядку вирішений спір з приводу належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, який вирішено на користь позивачки у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, як безпідставну.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 у повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам відповідача про те, що зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію заробітної плати та донарахованої премії в судовому порядку не тягне за собою обов`язку про нарахування і виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку. Також вважає, що стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзив на апеляційну скаргу, приходить до висновку, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню з наступних підстав :

Судом встановлено, що в період з 14.10.2008 р. по 10.10.2016 р. ОСОБА_1 працювала в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Харківській області.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 07.10.2016 р. № 134, ОСОБА_1 звільнено 10.10.2016 р. з посади завідувача сектору контролю та аудиту Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, відповідно до ст. 43, п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу», п. 6 ст. 36 КЗпП України.

При звільненні ОСОБА_1 (на підставі наказу № 134 від 07.10.2016 р. щодо звільнення з 10.10.2016 р.) виплату всіх сум, що належать їй від установи проведено 10.10.2016 р. Згідно розрахункового листа ОСОБА_1 нараховано при звільненні - 22 208,61 грн., утримано податків та зборів - 4 330,68 грн., до виплати - 17 877,93 грн. Адміністрацією РВ ФДМУ по Харківській області 10.10.2016 р. згідно списку перерахованої заробітної плати (документ № 1-00000054 від 10.10.2016 р.) перераховано ОСОБА_1 17 877,93 грн.

На підставі наказу головного управління Держпраці у Харківській області від 28.09.2016 р. № 01.01-/1090 та направлення на перевірку від 03.10.2016 р № 01.01.- 94/02.02/2361 в період з 05.10.2016 р. по 12.10.2016 р. Головним управлінням Держпраці у Харківській області проведено позапланову перевірку додержання законодавства про працю у Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Харківській області.

12.10.2016 р. ГУ Держпраці у Харківській області за результати позапланової перевірки був складений акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 20- 01/4201/1768 згідно якого встановлені порушення законодавства, а саме:

ч.б ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в частині не проведення індексації заробітної плати при наявності підстав;

п. 4 постанови КМУ № 1078 в частині не відповідності розрахунку індексації заробітної плати встановленому порядку;

ч. 1, ч.2 ст. 115 КЗпП України в частині несвоєчасної виплати заробітної плати;

ч. 3 ст. 115 КЗпП України в частині меншої оплати заробітної плати за першу половину місяця за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника;

ст. 115 КЗпП України в частині виплати заробітної плати працівникам за весь час щорічної відпустки пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

На цій підставі зазначеної перевірки внесений припис №№ 20-01-4201/1768-2086 від 12.10.2016 р. та винесено постанову про накладення штрафу № 20-01-4201/1768-0347 від 04.11.2016 р. на регіональне відділення фонду Державного майна України в Харківській області.

Зазначений припис оскаржується в іншій адміністративній справі за позовом РВ ФДМУ по Харківській області до ГУ Держпраці у Харківській області.

22 листопада 2018 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 2040/5838/18, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 р. у справі № 2040/5838/18, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до РВ ФДМУ по Харківській області про стягнення заробітної плати позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з РВ ФДМУ по Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату у сумі 7 776,59 грн., в якості індексації заробітної плати за період з жовтня 2014 р. по грудень 2015 р. включно, та заробітну плату у сумі 13 918,08 грн., в якості донарахованої премії за період з березня 2009 р. по грудень 2015 р. включно.

25 квітня 2019 року відповідачем Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Харківській області, на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 р. у справі № 2040/5838/18, був здійсненний перерахунок постановлених до стягнення коштів ОСОБА_1 .

Задовольняючи часткового позов ОСОБА_1 , та стягуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивачки у сумі 17 126,05 гривень, суд першої інстанції врахував розмір спірної суми по компенсації заробітної плати та частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком у тому числі, й щодо періоду за який вона підлягає сплаті, та прийшов до висновку про застосування принципу співмірності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 про те, що зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку можливо лише у разі виникнення спору про розмір належних до виплати сум (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»), оскільки такого спору між позивачкою та відповідачем не було, тому правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні - вважає безпідставними з наступних підстав :

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 116 Кодексу Законів про Працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ( ч. 2 ст. 117 КЗпП України ).

З огляду на вищезазначене, законодавцем віднесено до виключних дискреційних повноважень суду визначення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у випадках, коли спір вирішено на користь працівника

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що 25.04.2019 року відповідач, на виконання рішення суду, перерахував на ім`я позивачки безготівковим поштовим переказом кошти в розмірі 17601 грн. 37 коп.

Оскільки, в день звільнення позивача, відповідачем не було здійснено остаточного розрахунку всіх виплат, що належать позивачу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на застосування статті 117 КЗпП України в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивачки, суму заборгованості (премію та індексацію) - 17 601,37 гривень, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Так, при розмірі невиплаченого заробітку - 17 601 гривень 37 коп. позивач просить стягнути компенсацію за затримку розрахунку 170 239 гривень 02 коп. , що набагато перевищує розмір невиплаченої суми.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з конкретних обставин справи, принципів законності та справедливості, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сплаті на користь позивачки підлягає частина середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі, що складає 17126,05 гривень, яка буде співмірною з урахуванням розміру спірної суми по компенсації та частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком у тому числі, й щодо періоду за який вона підлягає сплаті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-54цс11 від 12 січня 2012 року, та у постанові Верховного Суду по справі № 825/325/16 від 18 липня 2018 року.

Аналізуючи встановлені судом обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 17 126 (сімнадцять тисяч сто двадцять шість) грн. 05 коп.

Доводи апеляційної скарги регіонального відділення Фонду Державного майна України по Харківській області про те, що на дату звільнення ОСОБА_1 були здійснені всі належні виплати, а тому відсутні підстави для застосування ст.117 КЗпП України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, згідно рішення Зарківського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року у справі №240/5838/18, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 року за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області стягнуто заробітну плату в сумі 7 776, 59 грн., в якості нарахованої індексації заробітної плати за період з жовтня 2011 р. по грудень 2015 року включно, та заробітну плату в сумі 13 916, 08 грн. в якості донарахованої премії за період з березня 2009 року по грудень 2015 року включно.

Тобто зазначені суми безпідставно не були виплачені позивачці під час її роботи у відповідача, а тому не можна вважати, що під час звільнення позивачці були виплачені всі суми, які їй належали при звільненні.

Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції- без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, враховуючи те, що рішення суду першої інстанції постановлено на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, підтверджених доказами які були дослідженні в ході судового розгляду, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, постанова Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року підлягає залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській областізалишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року по справі № 520/4397/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 15.10.2019 року