Справа № 606/1028/19
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8271/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довгої О.І.,

судді Бруновської Н.В.,

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2019 року (головуючий суддя Малярчук В.В., м.Теребовля, Тернопільська область) у справі № 606/1028/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі відповідач, ГУНП в Тернопільській області), в якому просив: визнати неправомірними та незаконними вимогу поліцейського до ОСОБА_1 викладену 17 березня 2019 року близько 00 год. 50 хв. в м. Хоростків про передачу документів на транспортний засіб та посвідчення водія ОСОБА_1 , дії поліцейських Гусятинського ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області в м.Хоростків 17 березня 2019 року близько 01 год. 15 хв. щодо застосування сили до ОСОБА_1 та поміщення його в салон службового автомобіля, дії поліцейських Гусятинського ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області щодо доставлення ОСОБА_1 до Гусятинської районної лікарні 17 березня 2019 року для проходження медичного огляду, дії поліцейського Гусятинського ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області Грабар А.В. щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.-130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), дії поліцейського Гусятинського ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області Боднарчука О.І. щодо складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185 КУпАП, дії поліцейського Гусятинського ВП Підволочиського ВГІ ГУНП в Тернопільській області Боднарчука О.І. щодо складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185 КУпАП, дії поліцейського Гусятинського ВП Підволочиського ВГІ ГУНП в Тернопільській області Кочмар В.В. щодо складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне затримання, дії поліцейського Гусятинського ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області Кочмар В.В. щодо проведення ОСОБА_1 особистого огляду, бездіяльність поліцейських Гусятинського ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області 17 березня 2019 року щодо залишення без нагляду майна ОСОБА_1 , а саме транспортного засобу НОМЕР_1 2063, н.з. ОСОБА_1 у м. Хоростків, Тернопільської області, бездіяльність поліцейських Гусятинського ВП Підволосиського ВП ГУНП в Тернопільській області відносно ОСОБА_1 щодо невжиття заходів після наслідків затримання, посилаючись на мотиви викладені у позовній заяві.

В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач покликався на те, що дії працівників поліції були вчинені без достатніх правових підстав.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 липня 2019 року позов задоволено частково: визнано незаконною вимогу поліцейського до ОСОБА_1 викладену 17 березня 2019 року близько 00 го. 50 хв. в м. Хоростків про передачу документів на транспортний засіб та посвідчення водія ОСОБА_1 ; визнано дії поліцейських Гусятинського ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області щодо доставлення ОСОБА_1 до Гусятинської районної лікарні 17 березня 2019 року для проходження медичного огляду; визнано незаконними дії поліцейського Гусятинського ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області Кочмара В.В. щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколу адміністративне затримання; визнано незаконними дії поліцейського Гусятинського ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області Кочмара В.В. щодо проведення ОСОБА_2 Богдановича особистого огляду; визнано бездіяльність поліцейських Гусятинського ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області 17 березня 2019 року щодо залишення без нагляду майна ОСОБА_1 , а саме транспортного засобу «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_2 в м. Хоростків Тернопільської області; у задоволенні решти позову відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким у закрити провадження у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що позовні вимоги не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання на розгляд справи не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.205 цього Кодексу.

Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить висновку, про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржене судове рішення скасувати, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 17 березня 2019 року о 00 год.26 хв. інспектор СРПП Гусятинського В.П. старший лейтенант Грабар А.В. склав щодо громадянина ОСОБА_1 протокол, зі змісту якого вбачається, що останній керував транспортним засобом ВАЗ 21063 днз НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння.

Поряд з цим, 17 березня 2019 року о 00 год 30 хв. поліцейський СРПП Гусятинського ВП ГУНП в Тернопільській області капрал поліції Боднарчук Олександр Ігорович склав щодо ОСОБА_1 протокол, зі змісту якого вбачається, що останній. знаходячись по вул. К.Володимира, образливо висловлювався щодо працівників поліції, намагався втекти з місця події, на законну вимогу працівників поліції припинити чинити дані протиправні дії та залишатися на місці події ігнорував та чинив злісну не покору її виконанню, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне затримання серії АА № 107571 від 17 березня 2019 року складеним поліцейським Качмар В.В. о 03 год. 34 хв. ОСОБА_1 було затримано.

З письмових пояснень позивача, викладених у позовній заяві, вбачається, що працівники поліції доставили громадянина ОСОБА_1 до Гусятинської лікарні для проведення медичного огляду для визначення факту вживання алкоголю, а згодом в Густинське відділення поліції. Позивач зазначає, що через дії поліцейських він був змушений залишити без нагляду свій автомобіль, повернувшись до якого згодом, виявив на ньому пошкодження, а також забруднення салону.

Позивач вважав дії поліцейських незаконними та звернувся до суду з відповідним позовом

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав у відповідача для вчинення оспорених позивачем дій. Разом з тим, відмовляючи в частині позовних вимог суд зазначив, що такі є безпідставними, оскільки позивачем не зазначено обставин, які б свідчили про порушення його прав.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується та вважає їх передчасними, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 19 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до статті 5 кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як вбачається зі змісту позову ОСОБА_1 частина вимог позивача стосується оскарження дій працівників поліції щодо складання протоколів про вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст. 130 та 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також протоколу про адміністративне затримання.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Згідно стаття 256 КУпАП. у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до стаття 251 КУпАП. доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Системний аналіз наведених вище норм зумовлює висновок, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Разом з тим, складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Надаючи правову оцінку доводам касаційної скарги, що позовні вимоги спрямовані саме на визнання протиправними дій відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Разом з тим, розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 221 КУПАП вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст. 130 та 185 КУпАП здійснюють районні, районні у місті, міські чи міськрайонні суди (судді). Відтак, протоколи про фіксацію правопорушень, складені працівниками поліції є лише джерелом фактичних даних про обставини події та факт її вчинення, а відповідно підлягають ретельній оцінці та перевірці органом, що вирішує питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, тобто у цьому спорі відповідним судом.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги залишив поза увагою встановлений КУпАП порядок розгляду справ щодо притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень передбачених ст. 130 та 185 КУпАП при цьому виходив з того, що позивача вже притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. При цьому зі змісту оскарженого судового рішення колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції помилково вказує про постанови, якими позивача притягнуто до відповідальності, хоча, відповідно до матеріалів справи, такі постанови у матеріалах справи відсутні, а предметом оскарження є саме протоколи про вчинення адміністративних правопорушень. Зазначені обставини зумовлюють висновок про те, що судом першої інстанції при прийнятті оскарженого судового рішення неповно встановлено усі обставини справи, що призвело до помилкових висновків при її розгляді.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій працівників поліції в частині адміністративного затримання, вимоги про передачу документів на транспортний засіб та посвідчення водія, направлення на проходження медичного огляду та застосування фізичного примусу, то такі підлягають оцінюванню на відповідність їх закону лише в контексті вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності під час провадження у справах про адміністративні правопорушення, в ході якого перевіряється законність та обґрунтованість вжитих заходів, дотримання порядку їх проведення. В сукупності оцінка таких дій є одним з критеріїв законності притягнення особи до адміністративної відповідальності

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржене рішення слід скасувати з прийняттям нового.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Згідно частини четвертої цієї ж статті зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року №300/972/19 скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 10 жовтня 2019 року.