Справа № 145/303/19
Суддя: Ратушняк І. О.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 145/303/19
Провадження №2-а/145/7/2019
Рішення
іменем України

03.10.2019 р. Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Крикливій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 роти 1 батальона капрала поліції УПП Житомирської області Бульченка Олександра Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

встановив :
ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому вказує, що постановою поліцейського 1 роти 1 батальйона капрала поліції УПП Житомирської області Бульченка О.С. від 15.02.2019 року серії ЕАВ № 921610 його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Оскаржувана постанова мотивована тим, що 15.02.2019 року о 22:16:45 водій керував ТЗ, в якого не горів задній габаритний ліхтар в темну пору доби, чим порушив вимоги п. 31.4.3 ПДР.

Вважає, що відповідач виніс вказану постанову безпідставно та необґрунтовано, а також при складанні та винесенні оскаржуваної постанови порушив норми чинного законодавства України, що грубо порушили його права.

Відповідно до диспозиції ч.І ст. 121 КУПАП відповідальність водія наступає у разі керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Відповідно до п. 31.4.3 ПДР України 31.4.3 Зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу: б) порушено регулювання фар; в)не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Разом з тим, п. 19.1 ПДР у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається; повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: а) на всіх механічних засобах - фари ближнього (дальнього) світла; б) на мопедах (велосипедах) і гужових возах (санях) фари або ліхтарі; в) на причепах та транспортних засобах, що буксируються, габаритні ліхтарі.
п.19.4 ПДП - під час зупинки на дорозі в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості на транспортному засобі мають бути ввімкнені габаритні або стоянкові ліхтарі, а при вимушеній зупинці додатково аварійна світлова сигналізація.

Таким чином, вимогами розділу 19 ПДР - «Користування зовнішніми світловими приладами», який в даному випадку є спеціальним та визначає порядок користування зовнішніми освітлювальним приладами, відповідно встановлює обов`язок водія щодо використання габаритних ліхтарів водіям саме на причепах та транспортних засобах, що буксируються, а також під час зупинки на дорозі в темну пору доби і в умовах недостатньої видимості.

У вказаних вимогах ПДР відсутній обов`язок щодо використання габаритних ліхтарів під час руху ТЗ в звичайному режимі, в тому числі, в темний час доби.

З огляду на зазначене, у оскаржуваній постанові та в діях водія відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення встановлена диспозицією ч.1 ст. 121 КУпАП, оскільки в темний час доби у водія ТЗ під час руху виникає обов`язок щодо ввімкнення лише фари ближнього (дальнього) світла.

Окрім цього, при винесенні постанови поліцейський порушив вимоги статті 280 КУпАП, яка передбачає, що орган (посадови особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з 'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також: з 'ясувати інші обставини, що мають для правильного вирішення справи. Усього цього поліцейський не зробив.

В постанові немає жодного посилання на будь-які докази, на підставі яких поліцейський прийшов до такого висновку та відсутня інформація про те, яким чином поліцейським було установлено факт вчинення правопорушення. Також у постанові відсутня інформація щодо місця вчинення адміністративного правопорушення, жодні докази, покази свідків чи посилання на будь-які технічні засоби, якими було б зафіксовано правопорушення.

Окрім цього, відповідно до розділу II Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС № 1376 від 06.11.2015, встановлено, що протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП. Якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

З огляду на те, що він не визнавав своєї провини, на обґрунтування чого надав відповідачу належні та обґрунтовані пояснення, відповідач не мав законного права на місці зупинки розглянути справу та винести постанову, а в порядку передбаченому Інструкцією зобов`язаний був скласти Протокол про адміністративне правопорушення та призначити дату та час розгляду справи.

Просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 15.02.2019 року серії ЕАВ№ 921610, про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити.

Відповідач - поліцейський 1 роти 1 батальона капрал поліції УПП Житомирської області Бульченко О.С. в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови серії ЕАВ № 921610 від 15.02.2019 року, винесеної поліцейським 1 роти 1 батальона УПП Житомирської області Бульченком О.С., ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, а саме: 15.02.2019 р. о 22:16:45 керував ТЗ, в якого не горів задній габаритний ліхтар в темну пору доби, чим порушив вимоги п. 31.4.3 ПДР (а.с.6), за що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП України визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ст.9 КУпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При винесенні постанови інспектором повинно бути з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, але встановлені при розгляді справи обставини свідчать про неналежне з`ясування всіх обставин інспектором, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно з принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Відповідно до ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

При вирішенні справи суд виходить з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності винесення ним постанови серії ЕАВ №921610 від 15.02.2019 року в справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, відносно позивача, а також не спростовано доводів позивача та не подано жодного безспірного доказу, який би свідчив про вчинення позивачем зазначеного адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки відповідачем не виконано обов`язку щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення у виді вказаної постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, тому суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, у зв`язку з чим постанова є протиправною і підлягає скасуванню.

Позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду адміністративного позову на підставі ч. 5 ст. 288 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 19, 72-77, 90, 242, 244-246, 286 КАС України, ст.ст. 251, 280, 283, 284, 287, 288, 289 КУпАП,

ухвалив:

Позов задоволити.

Скасувати постанову серії ЕАВ №921610 по справі про адміністративне правопорушення від 15 лютого 2019 року, винесену поліцейським 1 роти 1 батальона капралом поліції УПП Житомирської області Бульченком Олександром Сергійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення в розмірі 340, 00 гривень.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.121 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Тиврівський районний суд Вінницької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення сторонам копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ратушняк І. О.