Справа № 640/21042/18
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 жовтня 2019 року № 640/21042/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Клименчук Н.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код РНОКПП НОМЕР_1 )
доГоловного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053 )
про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.06.2018 щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи на посадах прокурорів 23 роки 11 місяців та 24 дні (станом на 05.06.2018, на день звернення із заявою про призначення пенсії), що дає право на отримання пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за вислугу років з 05.06.2018, а саме з моменту подачі заяви на отримання пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», однак у призначенні такої пенсії позивачу було відмовлено та зазначено, що після попереднього розрахунку встановлено, що стаж за вислугу років складає 23 роки 7 місяців 24 дні, в тому числі на посадах прокурора 3 роки 11 місяців 5 днів. В той же час, відповідачем не надано жодних доказів та розрахунку, на підставі якого він дійшов такого висновку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2019 відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивач, у відповідності до вимог Закону України «Про прокуратуру», не має необхідного стажу для призначення пенсії за віком.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом та підтверджено записами в трудовій книжці НОМЕР_2 , копія наявна в матеріалах справи ОСОБА_1 :

- з 21.11.1996 по 20.08.1997 - виконуючий обов`язки помічника Маріупольського транспортного прокурора;

- з 20.08.1997 по 18.01.1999 - помічник Маріупольського транспортного прокурора Донецької області;

- з 18.01.1999 по 16.11.2001 - слідчий Маріупольської транспортної прокуратури Донецької області;

- з 16.11.2001 по 16.07.2002 - старший слідчий Маріупольської транспортної прокуратури Донецької області;

- з 16.07.2002 по 07.08.2002 - старший помічник прокурора Приморського району м. Маріуполя Донецької області;

- з 07.08.2002 по 29.08.2002 - виконуючий обов`язки старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Донецької області;

- з 29.08.2002 по 11.11.2003 - старший слідчий слідчого відділу прокуратури Донецької області;

- з 12.11.2003 по 11.11.2013 - слідчий, старший слідчий в особливо важливих справах Генеральної прокури України;

- з 11.11.2013 по 01.07.2014 - старший слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління Головного управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Генеральної прокуратури України;

- з 01.07.2014 по 05.09.2014 - заступник начальника слідчого відділу управляння нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Головного управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату та нагляду за додержанням законів у воєнній сфері;

з 06.09.2014 по даний час - прокурор відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління забезпечення діяльності військових прокуратур Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

Враховуючи викладене ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з заявою про призначення пенсії за вислугу років у порядку статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

У відповідь на звернення листом № 24558/03 від 20.06.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням «Про пенсійне забезпечення» від 20.06.2018 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України « Про прокуратуру» згідно поданої заяви від 05.06.2018. В обґрунтування відмови зазначено, що відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років, зокрема станом на 04.06.2018 з 01.10.2017 по 30.09.2018 - 23 роки 6 місяців. У тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13років 6 місяців. Після вивчення документів встановлено, що стаж за вислугу років складає 23 роки 7 місяців 24 дні, в тому числі на посадах прокурора - 3 роки 11 місяців 5 днів.

Департаментом пенсійного забезпечення у відповідь на звернення позивача від 03.09.2018 надано відповідь 20285/11611 від 02.10.2018 в якій зазначено, що за інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, за даними трудової книжки та витягу с послужного списку особової справи стаж за вислугу років складає 23 роки 7 місяців 24 днів, в тому числі на посадах прокурора 3 роки 11 місяців 5 днів. У зв`язку з відсутністю необхідного на день звернення стажу роботи на посадах прокурора 13 років 6 місяців, право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» відсутнє.

Вважаючи таку відмову Пенсійного фонду України протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

На час виникнення спірних правовідносин та вирішення спору по суті заявлених позовних вимог, питання пенсійного забезпечення прокурорів та працівників прокуратури врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, який набрав чинності 15.07.2015.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 прокурором органу прокуратури є:1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4) заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; 4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 7) прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 8) керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 10) заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 13) прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 14) керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 16) заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 17) керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).

Згідно частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01.10.2017 по 30.09.2018 - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

У відповідності до частини 6 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, слідчими, суддями, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, тощо.

Положеннями частини 8 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які, в тому числі, безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури.

Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами, що передбачено частиною 13 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014.

Відповідно до пункту 5 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, положення цього Закону, в тому числі статті 86, що регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури, поширюється на слідчих органів прокуратури до початку діяльності державного бюро розслідувань.

З аналізу вищенаведених норм, є можливим дійти висновку, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення (з 01.10.2017 по 30.09.2018): 1) вислуги років не менше - 23 роки 6 місяців; 2) у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

При цьому, статус стажиста, помічника і старшого помічника прокурора, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, посада слідчого прокуратури, прирівнюються до статусу прокурора органу прокуратури, та зараховуються до статусу роботи на прокурорських посадах; посада слідчого прокуратури - до початку діяльності державного бюро розслідувань.

Відповідно до вимог пункту 5 частини 1 статті 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, гарантії незалежності прокурора забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.

У відповідності до статей 22, 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і формував правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, в т.ч. в прокуратурі (рішення Конституційного суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та №5-рп/2002 від 20.03.2002 у справі щодо пільг, компенсації і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційного Суду України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян під час проходження служби, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба (зокрема) в правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей. Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини з їх пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішеннями Конституційного Суду України №1-рп від 13.05.1997, № 1-рп/99 від 09.02.1999 та № 3-рп/2001 від 05.04.2001 встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Згідно частини 6 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Як вже зазначалось, 05.06.2018 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.

За результатами розгляду заяви, відповідач листом № 24558/03 від 20.06.2018 відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

Відмова в призначенні пенсії була обґрунтована тим, що при розгляді наданих позивачем документів, які дають право на пенсію за вислугу років, суб`єктом владних повноважень було встановлено, що вислуга років становить 23 років 7 місяців 24 дні, в тому числі 3 роки 11 місяців 5 днів на посадах прокурорів, що не відповідає вимогам статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, оскільки іншого рішення від 20.06.2018 в собі не містить, відповідачем не надано жодних доказів та розрахунку, обрахунку стажу позивача, суд приходить до висновку, що пенсійним органом при обрахунку спеціального стажу позивача не було взято до уваги стаж на посадах слідчого, помічника прокурора, заступника начальника слідчого відділу.

За результатами дослідженням трудової книжки позивача судом встановлено, що трудовий стаж позивача складається з наступних періодів:

- з 21.11.1996 по 20.08.1997 - виконуючий обов`язки помічника Маріупольського транспортного прокурора;

- з 20.08.1997 по 18.01.1999 - помічник Маріупольського транспортного прокурора Донецької області;

- з 18.01.1999 по 16.11.2001 - слідчий Маріупольської транспортної прокуратури Донецької області;

- з 16.11.2001 по 16.07.2002 - старший слідчий Маріупольської транспортної прокуратури Донецької області;

- з 16.07.2002 по 07.08.2002 - старший помічник прокурора Приморського району м. Маріуполя Донецької області;

- з 07.08.2002 по 29.08.2002 - виконуючий обов`язки старшого слідчого відділу прокуратури Донецької області;

- з 29.08.2002 по 11.11.2003 - старший слідчий слідчого відділу прокуратури Донецької області;

- з 12.11.2003 по 11.11.2013 - слідчий, старший слідчий в особливо важливих справах Генеральної прокури України;

- з 11.11.2013 по 01.07.2014 - старший слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління Головного управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Генеральної прокуратури України;

- з 01.07.2014 по 05.09.2014 - заступник начальника слідчого відділу управляння нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Головного управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату та нагляду за додержанням законів у воєнній сфері;

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що станом на 05.06.2018 (дата звернення до відповідача з заявою при призначення пенсії) безперервний стаж роботи позивача на посадах прокурора і слідчого органів прокуратури України дає йому право на призначення пенсії за вислугу років.

З огляду на встановлені судом обставини справи та враховуючи пряму вказівку Закону України «Про прокуратуру» про те, що статус стажиста, старшого стажиста, слідчого, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання, прирівнюються до статусу прокурора органу прокуратури та зараховуються до стажу роботи на прокурорських посадах, суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років у відповідності до статті 86 вказаного Закону України.

Відтак, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» є протиправною, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір в іншій частині позовних вимог, суд виходить з наступного.

Положеннями статті19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб.

Перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено статтею 245 статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, згідно з частиною 2 статті 245 статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні відповідно до частин 3-4 статті 245 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства УкраїниУкраїни.

Враховуючи встановлені у справі обставини та наведені норми, суд, з метою всебічного і повного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах прокурора, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, період його роботи на посадах: з 21.11.1996 на посаді виконуючого обов`язки помічника Маріупольського транспортного прокурора; з 20.08.1997 - на посаді помічника Маріупольського транспортного прокурора Донецької області; з 18.01.1999 - на посаді слідчого Маріупольської транспортної прокуратури Донецької області; з 16.11.2001 - на посаді старшого слідчого Маріупольської транспортної прокуратури Донецької області; з 16.07.2002 - на посаді старшого помічника прокурора Приморського району м. Маріуполя Донецької області; з 07.08.2002 - на посаді виконуючого обов`язки старшого слідчого відділу прокуратури Донецької області; з 29.08.2002 на посаді старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Донецької області; з 12.11.2003 на посаді слідчого, старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокури України; з 11.11.2013 - на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління Головного управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Генеральної прокуратури України; з 01.07.2014 - на посаді заступника начальника слідчого відділу управляння нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Головного управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату та нагляду за додержанням законів у воєнній сфері.

З огляду на положення пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки судом встановлено право позивача на отримання пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», суд також вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та провести виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, починаючи з 05.06.2018.

Відповідно до положень, закріплених статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено частиною 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність прийняття оскаржуваного рішення, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 705,00 грн.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати у сумі 705,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись статтям 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 134, 139, 241-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.06.2018 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах прокурора, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, період його роботи на посадах: з 21.11.1996 на посаді виконуючого обов`язки помічника Маріупольського транспортного прокурора; з 20.08.1997 - на посаді помічника Маріупольського транспортного прокурора Донецької області; з 18.01.1999 - на посаді слідчого Маріупольської транспортної прокуратури Донецької області; з 16.11.2001 - на посаді старшого слідчого Маріупольської транспортної прокуратури Донецької області; з 16.07.2002 - на посаді старшого помічника прокурора Приморського району м. Маріуполя Донецької області; з 07.08.2002 - на посаді виконуючого обов`язки старшого слідчого відділу прокуратури Донецької області; з 29.08.2002 на посаді старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Донецької області; з 12.11.2003 на посаді слідчого, старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокури України; з 11.11.2013 - на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління Головного управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Генеральної прокуратури України; з 01.07.2014 - на посаді заступника начальника слідчого відділу управляння нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Головного управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату та нагляду за додержанням законів у воєнній сфері

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та провести обчислення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, з 05.06.2018.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 705,00 грн (сімсот п`ять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Клименчук