Справа № 360/4264/19
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4264/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Пляшкової К.О.,

за участю

секретаря судового засідання Моспанюк Є.С.,

представників

позивача Заброднього Є.О. (довіреність від 31.07.2019 № 3636/10-1),

відповідача Галушки М.В. (довіреність від 24.01.2019 № 480),

розглянувши за правилами загального позовного провадження із врахуванням особливостей, встановлених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 27 вересня 2019 року надійшов адміністративний позов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі позивач, УВД ФССУ у Луганській області) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі відповідач, УДВС ГТУЮ у Луганській області) з вимогою про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15 липня 2019 року ВП № 52784466, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Галушка М.В. (далі державний виконавець).

В обґрунтування вимог вказано, що на виконанні у відповідача знаходилось виконавче провадження № 52784466 з примусового виконання виконавчого листа № 2-а/431/42/16, виданого 10 жовтня 2016 року Донецьким апеляційним адміністративним судом.

В рамках зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем винесено, зокрема, постанови: про відкриття виконавчого провадження від 01 листопада 2016 року ВП № 52784466; про стягнення виконавчого збору від 15 липня 2019 року ВП № 52784466, за якою стягнуто з Станично-Луганського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі - відділення Фонду) виконавчий збір у сумі 16692,00 грн.

Управління вважає постанову про стягнення виконавчого збору від 15 липня 2019 року ВП № 52784466 протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на нижченаведене.

Так, з посиланням на положення статей 1, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», пункт 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, представник позивача зауважує, що законодавством визначено обов`язок державного виконавця в постанові про відкриття виконавчого провадження зазначити не лише про стягнення виконавчого збору, а й зазначити суму виконавчого збору, що підлягає стягненню; сума виконавчого збору визначається на дату відкриття виконавчого провадження у розмірі, визначеному статтею 27 цього Закону.

Оскільки виконавче провадження відкрито у 2016 року, відповідно, розмір виконавчого збору мав обраховуватися, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» - 1450,00 грн.

Натомість в постанові про відкриття виконавчого провадження від 01 листопада 2016 року ВП № 52784466 зазначено тільки про стягнення виконавчого збору без визначення його фактичного розміру, що, на думку представника позивача, є порушенням приписів частини четвертої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

В оскаржуваній постанові розмір виконавчого збору визначено у сумі 16692,00 грн, тобто, виходячи з суми мінімальної заробітної плати 4173,00 грн, встановленої на дату винесення постанови - 15.07.2019.

Підсумовуючи викладене, представник позивача наголошує, що державним виконавцем при винесенні постанови про стягнення з відділення Фонду виконавчого збору допущені порушення процедури прийняття такого рішення (постанови), які полягають: у не визначенні в постанові про відкриття виконавчого провадження від 01 листопада 2016 року ВП № 52784466 суми виконавчого збору, що підлягає стягненню; у застосуванні для визначення розміру виконавчого збору невірного розміру мінімальної заробітної плати.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін (арк. спр. 1-2).

Представником УДВС ГТУЮ у Луганській області 08 жовтня 2019 року за вх. № 51140/2019 подано відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 18-20).

На виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області перебував виконавчий лист Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року № 2-а/431/42/16. Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 01 листопада 2016 року та проведено виконавчі дії, направленні на виконання рішення суду.

Державним виконавцем 15 липня 2019 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про закінчення виконавчого провадження.

При винесенні постанови про стягнення виконавчого збору державним виконавцем не вірно визначено суму виконавчого збору, оскільки розмір мінімальної заробітної плати на 2016 рік на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору складав 1450,00 грн. У зв`язку з чим 07 жовтня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі.

Таким чином, дії ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області є правомірними та не підлягають скасуванню відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

За заявою ОСОБА_1 від 25 жовтня 2016 року, яка надійшла до ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області 01 листопада 2016 року, державним виконавцем винесено постанову від 01 листопада 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 52784466 про примусове виконання виконавчого листа № 2-а/431/42/16, виданого 10 жовтня 2016 року Донецьким апеляційним адміністративним судом про проведення виконавчої дії згідно постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року, якою скасовано постанову Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області від 25 листопада 2015 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні страхових виплат на медичну та соціальну допомогу; зобов`язання Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Старобільському районі Луганської області невідкладно забезпечити ОСОБА_1 протезом та іншими додатковими засобами індивідуальної реабілітації та призначити виплати за побутовий догляд на підставі заяви ОСОБА_1 від 18 листопада 2015 року (арк. спр. 23, 24, 26).

Дослідженням постанови про відкриття виконавчого провадження встановлено, що у пункті 3 цієї постанови державним виконавцем зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору.

Постановою державного виконавця від 15 липня 2019 року закінчено виконавче провадження № 52784466 про примусове виконання виконавчого листа № 2-а/431/42/16, виданого 10 жовтня 2016 року Донецьким апеляційним адміністративним судом, виведено в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору від 15 липня 2019 року (арк. спр. 128).

Державним виконавцем, керуючись статтями 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» 15 липня 2019 року прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн (арк. спр. 130).

Керуючись статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 07 жовтня 2015 року винесено постанову про внесення виправлень до постанови про стягнення виконавчого збору від 15 липня 2019 року, вважати вірним суму стягнення виконавчого збору 5800,00 грн (арк. спр. 132-133).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята);

- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Статтею 27 Закону № 1404-VIII визначено засади справляння виконавчого збору, зокрема:

- виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частина перша);

- за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя);

- державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта).

- виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (частина п`ята);

- виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина дев`ята).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З системного аналізу наведених правових норм суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

У свою чергу, початком примусового виконання у розумінні Закону № 1404-VІІІ є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що державним виконавцем всупереч вимог статті 26 Закону № 1404-VІІІ у постанові від 01 листопада 2016 року про відкриття виконавчого провадження не зазначено розмір виконавчого збору, визначений статтею 27 цього Закону.

Однак, на думку суду, таке порушення жодним чином не свідчить про протиправність постанови від 15 липня 2019 про стягнення виконавчого збору, постановленої державним виконавцем під час закінчення виконавчого провадження.

Так, як вже вище вказано, відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1404-VІІІ умовою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору, серед іншого, є закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених, зокрема пунктом 9 статті 39 Закону № 1404-VІІІ, якщо виконавчий збір не стягнуто.

З матеріалів виконавчого провадження, копію яких надано представником відповідача до матеріалів справи, судом встановлено, що в ході виконавчого провадження виконавчий збір з боржника не стягнуто, державним виконавцем 15 липня 2019 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 52784466, що стало підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі закінчення виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, від виконання якого останній звільняється за наявності підстав, визначених статтею 27 Закону № 1404-VІІІ, перелік яких є вичерпним.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах такі підстави відсутні.

З наведених вище підстав, суд також відхиляє як необґрунтовані твердження представника позивача, що процесуальна помилка, допущена державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження (не вказано розмір виконавчого збору), унеможливлює в подальшому вчинення такої виконавчої дії, як стягнення виконавчого збору.

Крім того, суд зауважує, що правомірність постанови державного виконавця від 01 листопада 2016 року про відкриття виконавчого провадження не є предметом доказування у даній справі. Більш того, боржник своїм правом на оскарження цієї постанови у встановленому чинним законодавством порядку не скористався.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що процедурні порушення, допущені державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження, не можуть бути підставою для скасування правильного за змістом рішення державного виконавця.

Що стосується визначення державним виконавцем виконавчого збору у розмірі значно більшому, ніж розмір, обрахований з мінімальної заробітної плати, встановленої на дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 1450,00 грн, то на час розгляду та вирішення справи помилка, допущена державним виконавцем під час обрахунку виконавчого збору, вже ним виправлена шляхом прийняття постанови від 07 жовтня 2019 року про виправлення помилки у процесуальному документі, відповідно до якої вірною сумою стягнення виконавчого збору є 5800,00 грн.

Так, за Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 травня 2016 року по 30 листопада 2016 року становив 1450,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір за примусове виконання рішення немайнового характеру стягується з боржника юридичної особи в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати, що станом на 01 листопада 2016 року дорівнює 5800,00 грн.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що державний виконавець, приймаючи рішення про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 5800,00 грн, діяв у відповідності з вимогами Закону № 1404-VIII, а оскаржувана постанова відповідає критеріям правомірності, встановленим частиною другою статті 2 КАС України.

Таким чином позовні вимоги є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити.

За приписами статті 139 КАС України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (місцезнаходження: 93411, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, проспект Гвардійський, будинок 30, код за ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Єгорова, будинок 22, код за ЄДРПОУ відсутній) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.О. Пляшкова