Справа № 236/3040/19
Суддя: Саржевська І. В.
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 236/3040/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Саржевської І.В.,

при секретарі Олійник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Рівненській області Могільова Олега Ігоровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1356896 від 23.07.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до поліцейського роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Рівненській області Могільова О.І. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1356896 від 23.07.2019 року.

Позивач повідомляє, що постановою поліцейського Могільова О.І. від 23.07.2019 року відносно нього було застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 340,00 грн.. При цьому співробітник поліції вбачав у діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 121 КУпАП, зазначив, що 23.07.2019 року о 22 год. 30 хв. ОСОБА_1 на 434 км автошляху М06 сполученням Київ Чоп керував транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю (автомобілем марки «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 ), але своєчасно таки контроль не пройшов, чим порушив підпункт «б» пункту 31.3 Правил дорожнього руху.

Натомість ОСОБА_1 зазначає, що 23.07.2019 року він дійсно керував автомобілем марки «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 , на 434 км автошляху М06, його зупинили працівники поліції, один з котрих попросив позивача надати для огляду посвідчення водія та документи на транспортний засіб; водій не сперечався, виконав вимогу працівника поліції; після огляду документів поліцейський заявив, що ОСОБА_1 начебто порушив підпункт «б» пункту 31.3 Правил дорожнього руху, почав складати на місці постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. На думку позивача, у поліцейського не було законних підстав, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», для зупинення автомобіля, для втручання у свободу пересування ОСОБА_1 .. Також позивач вказує, що відповідно до вимог Закону України «Про дорожній рух» керований ним автомобіль марки «Volkswagen Transporter» не віднесено до числа транспортних засобів, котрі підлягають обов`язковому технічному контролю. Позивач зауважує, що відповідач порушив його право на захист, розглянувши справу про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, не надав можливості водієві скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, а це в свою чергу унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

З огляду на це, ОСОБА_1 вважає оскаржувану постанову відповідача незаконною, просить суд скасувати постанову поліцейського Могільова О.І. у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1356896 від 23.07.2019 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі ч.5 ст. 262 КАС України судом ухвалено рішення про розгляд справи спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивач не повідомляв про врегулювання публічно-правового спору між ним та посадовою особою територіального органу Національної поліції у позасудовий спосіб.

Відповідач надав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , зауважив, що обставини, на які посилається позивач, є надуманими, не відповідають дійсності, тому у задоволенні позову слід відмовити. Згідно з позицією відповідача, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 121 КУпАП, за наявності усіх законних підстав для цього. Транспортний засіб, котрим керував ОСОБА_1 , підлягав обов`язковому технічному контролю з періодичністю кожні 2 роки, однак позивачем не були своєчасно вжиті заходи для проходження такого виду контролю. При розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 поліцейський оцінював докази за своїм внутрішнім переконанням. Для забезпечення публічної безпеки на автошляху працівниками поліції було застосовано технічні прилади з функцією відеозапису, про що позивача заздалегідь повідомлено. Поліцейський пояснив водієві причину зупинки транспортного засобу невідповідність ламп освітлення державного номерного знаку автомобіля чинним державним стандартам. Позивачеві були роз`яснені працівником поліції його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, при цьому ОСОБА_1 жодних клопотань не заявляв, на запитання відповідача щодо визнання вини пояснив, що згоден з подією правопорушення, котра ставиться йому в вину, оскільки «всіх правил не знає». Справи про адміністративні правопорушення, кваліфіковані за ч.3 с. 121 КУпАП, розглядаються уповноваженими на те працівниками органів Національної поліції. Поліцейський ОСОБА_2 за своїми посадовими обов`язками уповноважений здійснювати від імені відповідного органу Національної поліції справи про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху. Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена відповідачем без складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення, що відповідає вимогам відомчих інструкцій МВС. На думку відповідача усі його процесуальні дії відповідали вимогам закону, а відтак, підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 немає.

Дослідивши матеріали адміністративної справи № 236/3040/19, суд дійшов таких висновків.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Красний Лиман Донецької області, є громадянином України, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач має посвідчення водія категорії «В1»,«В», «С1» «С», серії НОМЕР_2 , видане 11.10.2012 року ВРЕР ДАІ м. Слов`янська УДАІ ГУ МВСУ в Донецькій області.

Як вбачається із копії документа, наданого ОСОБА_1 до суду, постановою поліцейського Могільова О.І. від 23.07.2019 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, відносно нього було застосоване адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 340,00 грн.. При цьому співробітник поліції вбачав у діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 121 КУпАП, зазначив у постанові, що 23.07.2019 року о 22 год. 30 хв. ОСОБА_1 на 434 км автошляху М06 сполученням Київ Чоп керував транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю (автомобілем марки «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 ), але своєчасно таки контроль не пройшов, чим порушив підпункт «б» пункту 31.3 Правил дорожнього руху.

Згідно із наданою позивачем копією свідоцтва НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 , 1994 р. в., колір білий, вантажний фургон малотоннажний-В, маса 2565 кг, належить на праві власності ОСОБА_3 . Інформація про реєстрацію цього автомобіля на ім`я ОСОБА_3 з 13.05.2015 року міститься і у наданій відповідачем реєстраційній картці транспортного засобу з автоматизованої системи (НАІС).

Згідно з наданими ОСОБА_1 до суду письмовими поясненнями від 01.10.2019 року позивач отримав зазначений автомобіль у тимчасове користування від ОСОБА_3 на безоплатній основі, без мети комерційного використання, для здійснення поїздки разом з сім`єю до родичів на Західну Україну. Вказана інформація не була спростована будь-якими іншими доказами у справі. Позивач не заперечує істинності наявних в оспорюваній постанові тверджень про те, що він 23.07.2019 року о 22 год. 30 хв. ОСОБА_1 на 434 км автошляху М06 сполученням Київ Чоп керував автомобілем марки «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом рішення та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Відповідно до ч.1 ст. 286 КАС України адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішуються місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ст. 77 КАС України).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 (справа № 1-34/2010) дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Одним із найважливіших принципів, що істотно впливає на правове становище громадянина в демократичному суспільстві є дотримання презумпції невинуватості - правового принципу, за яким щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Принцип презумпції невинуватості в адміністративному процесі має чимало характерних ознак, одними з найбільш істотними з яких є, зокрема, віднесення права визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення до компетенції тільки уповноважених законом суб`єктів, а також фіксація офіційного визнання вини особи у відповідному процесуальному документі - постанові у справі про адміністративне правопорушення, яка набула чинності. Особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного або дисциплінарного проступку, доки її вина не буде доведена у передбаченому законом порядку і зафіксована постановою, що набула чинності, чи рішенням у справі.

За правилами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема, передбачені частини першою, другою, третьою, п`ятою і шостою ст. 121 КУпАП.

Норми ч.3 ст. 121 КУпАП встановлюють адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов у виді накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із підпунктом «б» пункту 31.3 Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами), забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, зокрема, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 т, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:

-для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 т, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

-для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 т, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;

-для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 року № 137 затверджено Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів. Зазначений Порядок визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 т, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Суб`єктами правовідносин, пов`язаних із здійсненням обов`язкового технічного контролю транспортних засобів є виконавець (юридична особа або фізична особа - підприємець, визначена як суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу) та замовник (власник транспортного засобу або уповноважена ним особа) (п.2 згаданого Порядку).

Згідно із п.3 вказаного Порядку періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 т, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 т, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку; для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

Отже, автомобіль марки «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 , 1994 р. в., колір білий, вантажний фургон малотоннажний-В, маса 2565 кг, належний на праві власності ОСОБА_3 , відноситься до числа транспортних засобів, котрі підлягають обов`язковому технічному контролю.

Водночас зі змісту пунктів 4,11,14,15 зазначеного Порядку вбачається, що звернення до виконавця для обов`язкового технічного контролю транспортного засобу здійснюється замовником особисто або через уповноважену особу.

Суд в цьому контексті звертає увагу на письмові пояснення позивача від 01.10.2019 року, згідно з якими ОСОБА_1 отримав зазначений автомобіль у тимчасове користування від власника транспортного засобу - ОСОБА_3 на безоплатній основі, без мети комерційного використання, для здійснення поїздки разом з сім`єю до родичів на Західну Україну. Вказана інформація не була спростована будь-якими іншими доказами у справі. ОСОБА_3 не уповноважував ОСОБА_1 , котрий не є власником транспортного засобу, на проходження обов`язкового технічного контролю цього автомобіля. ОСОБА_1 не є найманим працівником ОСОБА_3 , не здійснював використання згаданого автомобіля на підставі трудового договору з власником.

Згідно із п.2.2. Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Згідно із п.2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції;

г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;

ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення);

д) у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака Водій з інвалідністю - документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Відтак, чинне законодавство України не покладає на тимчасового користувача механічного транспортного засобу обов`язку проходження процедури обов`язкового технічного контролю такого засобу (на відміну від власника автомобіля), тим більше за умови відсутності у користувача відповідних повноважень, котрі були б надані власником транспорту.

Як зазначено у ч.1 ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ст. 8 Основного Закону).

Ст.7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, законодавцем закріплено принцип притягнення особи до адміністративної відповідальності лише за наявності її вини у формі умислу або необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП стало наслідком недобросовісної поведінки власника транспортного засобу ОСОБА_3 , котрий, передаючи позивачеві право тимчасового користування автомобілем не упевнився в тому, що транспортний засіб пройшов обов`язковий технічний контроль, не попередив ОСОБА_1 про неможливість експлуатації такого транспорту. Відповідачем не доведено в суді, що позивач усвідомлював протиправний характер своєї бездіяльності (у виді нездійснення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу), передбачав її шкідливі наслідки і бажав їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Відповідачем не доведено, що позивач передбачав можливість настання шкідливих наслідків своєї бездіяльності, але легковажно розраховував на їх відвернення або не передбачав можливості настання таких наслідків, хоч повинен був і міг їх передбачити. У зв`язку із відсутністю у зазначеній бездіяльності вини ОСОБА_1 суд констатує відсутність у розглядуваному випадку складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 121 КУпАП.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате провадження підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить постанову про закриття справи(ст. 284 КУпАП). В розглядуваному випадку відповідачем цього вчинено не було.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, в тому числі,скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, що є, на думку суду, належним способом захисту прав позивача, оскільки в повній мірі поновлює його права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд зазначає про таке.

Згідно зі ст. 132 КАС України судовий збір віднесено до складу судових витрат.

Вимоги позивача за своєю сутністю стосуються оскарження постанови правозастосовного органу у справі про адміністративне правопорушення. У постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 року у справі № 21-1410а16 висловлена правова позиція, згідно з якою у справах про оскарження постанов про адміністративні правопорушення у розумінні положень ст.ст. 287,288 КУпАП, ст.ст. 2,3,4 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору.

Згідно із ч.5 ст. 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, судові витрати у справі слід компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 8, 19, 62, 64, 68 Конституції України, ст. 2, 5, 6, 7, 19, 132, 139, 241, 242, 243, 244, 245, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Рівненській області Могільова Олега Ігоровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1356896 від 23.07.2019 року задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Рівненській області Могільова Олега Ігоровича у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1356896 від 23.07.2019 року, якою було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на підставі ч.3 ст. 121 КУпАП та застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн..

Судові витрати у справі компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення такого рішення.

Суддя -