Справа № 200/9641/19-а
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 р. Справа№200/9641/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) про визнання неправомірним та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №5026 від 08.11.2018 року; зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального стажу роботи:період роботи з 12.12.1989 року по 25.03.1990 року в кооперативі "Ремонтник", а також з 26.03.1990 року по 20.06.2001 року у виробничому кооперативі "Співдружність".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що знаходиться у відповідача на обліку з 2009 року як отримувач пенсії по інвалідності. У 2017 році звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, проте відповідь протягом року не отримував. У березні 2019 року звернувся до відповідача із заявою щодо надання інформації стосовно переведення з одного виду пенсії на інший. У квітні 2019 року відповідачем надано відповідь на звернення, в якому зазначено, що до загального трудового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 12.12.1989 року по 25.03.1990 року в кооперативі "Ремонтник", а також з 26.03.1990 року по 20.06.2001 року у виробничому кооперативі "Співдружність", у зв`язку з некоректним заповненням трудової книжки. Позивач вважає, що надав всі належні документи для підтвердження періодів роботи, які підтверджуються записами у трудовій книжці, та відповідач таким чином порушує його право на отримання належної пенсії.

Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому повністю не погоджується з вимогами позову, просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі та зазначає, що зарахувати позивачу до стажу роботи періоди роботи з 12.12.1989 року по 25.03.1990 року в кооперативі «Ремонтник», так як некоректно зроблено записи, дата звільнення - зроблено іншим почерком та іншими чорнилами, що викликає сумнів; з 26.03.1990 року по 20.06.2001 року в кооперативі «Співдружність», оскільки запис про звільнення завірений печаткою підприємства, яка викликає сумнів у зв`язку з відсутністю коду ОКПО. Крім того зазначає, що позивачем разом з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший не надано жодних документів на підтвердження трудового стажу. У зв`язку з чим, відсутні підстави для перерахунку розміру пенсії.

Ухвалою суду від 05.08.2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 23.08.2019 року замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 26.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та відповідач до судового засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Від позивача через відділ діловодства та документообігу суду надійшла заява про розгляду справи без його участі.

На підставі ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що з 22.04.2009 року позивач перебуває на обліку Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області як отримувач пенсії по інвалідності.

19.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви позивачем було додано: трудову книжку, диплом, паспорт та ідентифікаційний код.

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №5026 від 08.11.2018 року відмовлено в зарахуванні до загального страхового стажу періоди роботи: з 12.12.1989 року по 25.03.1990 року в кооперативі «Ремонтник», так як некоректно зроблено записи, дата звільнення - зроблено іншим почерком та іншими чорнилами, що викликає сумнів; з 26.03.1990 року по 20.06.2001 року в кооперативі «Співдружність», оскільки запис про звільнення завірений печаткою підприємства, яка викликає сумнів у зв`язку з відсутністю коду ОКПО.

Судом також встановлено, що відповідно до записів, що містяться в трудовій книжці позивача від 20.05.1975 року на ім`я ОСОБА_1 , останній, зокрема, працював:

- з 12.12.1989 року по 25.03.1990 року на посаді заступника голови в кооперативі «Ремонтник»;

- з 26.03.1990 року по 20.06.2001 року на посаді голови в кооперативі «Содружество».

Крім того, позивачем надано суду копію довідки виробничого кооперативу «Співдружність» від 13.01.1997 року №2 про заробіток для обчислення пенсії та копію виписки з наказу №І/к від 26.03.1990 року про призначення ОСОБА_1 на посаду голови кооперативу «Співдружність» з 26.03.1990 року.

Не погодившись з висновком Пенсійного фонду щодо відсутності підстав для зарахування спірного стажу роботи до стажу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до положень ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм ст.1 цього закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Пунктом 1 ч.1 ст.8 Закону №1058 передбачено, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. (ст. 10 Закону № 1058).

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку відповідача та отримує пенсію по інвалідності з 2009 року. У 2017 році звернувся до відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відповідачем було відмовлено у переведенні, через некоректно зроблені записи про період роботи у трудовій книжці позивача. Стосовно вказаного, суд зазначає наступне.

Право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема при призначенні пенсії в період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років (ч.2 п.1 ст.26 Закону України № 1058). До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, після досягнення 58 років 6 місяців - які народилися в період з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В періоді, в якому позивачу оформлялася трудова книжка діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 року №162 (надалі Інструкція №162).

Підпунктом 2.2. п.2 Інструкції №162 передбачалося, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Порядок внесення записів про трудову діяльність особи у відомостях про роботу регламентований п.п.2.13-2.14 Інструкції №162.

Пунктом 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення №58 від 29.07.1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.08.1993 року за №110, передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Згідно п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій. Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що мають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Якщо працівнику в період роботи надається новий розряд, тоді про це в установленому порядку робиться відповідний запис.

Робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим порядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.

Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу.

При вирішенні спору, що виник між сторонами, суд виходить із того, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи мають застосовуватися лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Трудова книжка позивача від 20.05.1985 року, копія якої наявна в матеріалах справи та яка надавалась відповідачу разом із заявою про призначення пенсії, в розділі «Відомості про роботу» містить відповідні записи про роботу позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у зарахуванні загального стажу на підставі трудової книжки від 20.05.1985 року, оскільки були виявлені, на думку відповідача, порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: дата звільнення зроблена іншим почерком та іншими чорнилами; запис про звільнення завірений печаткою підприємства, яка викликає сумнів у зв`язку з відсутністю коду ОКПО.

Втім, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на невідповідність відомостей про особу трудової книжки позивача вимогам Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», оскільки, з положень Порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженого постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 та Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, в тому числі і внесення до неї записів про прийняття на роботу, про звільнення та інші, є підприємство - роботодавець, а відтак відсутня вина позивача в тому, що в трудовій книжці роботодавцем заповнено дата звільнення іншим почерком та іншими чорнилами; запис про звільнення завірений печаткою підприємства з відсутністю коду ОКПО.

Суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже не може бути обмежений в праві неврахування до трудового стажу періоду роботи на підприємстві внаслідок порушення відділом кадрів правил оформлення записів про періоди роботи в трудовій книжці.

Враховуючи наведене, суд вважає, що це не може бути підставою для відмови позивачу для визначення загального трудового стажу на підставі трудової книжки, оскільки внесення записів до трудової книжки не здійснювалось позивачем.

Положеннями Закону №1058, підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. В даному випадку під час розгляду заяви позивача відповідачем не було встановлено будь-яких недоліків оформлення записів про роботу позивача.

Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14989/15-а (адміністративне провадження № К/9901/11030/18).

Отже, суд дійшов до висновку, що незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, що зазначені в трудовій книжці від 20.05.1975 року носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства, що свідчить про те, що відповідачем не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірним та скасування рішення відповідача №5026 від 08.11.2018 року, суд зазначає наступне.

Згідно п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Згідно положень ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем прав позивача при прийнятті оскаржуваного рішення №5026 від 08.11.2018 року, що є достатньою підставою для визнання його протиправним та скасування, з метою захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, з урахуванням положень ч.2 ст.9 КАС України. Одночасно суд зазначає, що задоволення позовних вимог таким чином не змінюють суть позовних вимог.

Стосовно вимог позивача про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком, зарахувавши до загального стажу роботи:період роботи з 12.12.1989 року по 25.03.1990 року в кооперативі "Ремонтник", а також з 26.03.1990 року по 20.06.2001 року у виробничому кооперативі "Співдружність", суд зазначає наступне.

Нормами абз.2 ч.4 ст.245 КАС України передбачено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) в пункті 111 Рішення від 26 лютого 2015 року [(справа "Заїченко проти України (№ 2)" (Заява № 45797/09)] вказав на те, що Суд вже постановляв, що вичерпанню підлягають лише ефективні національні засоби правового захисту (див. пункт 84). Суд нагадує, що для того, щоб бути ефективним, засіб правового захисту має бути незалежним від будь-якої дискреційної дії державних органів влади і бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, п. 59, від 6 вересня 2005 року); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення; а також забезпечити належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [ВП], заява № 30210/96, п. 158, ECHR 2000-XI).

З практики Європейського суду витікає, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Матеріали справи свідчать, що позивачу відмовлено у переведенні з одного виду пенсії на інший та не враховано до загального стажу періоди роботи з 12.12.1989 року по 25.03.1990 року в кооперативі "Ремонтник", а також з 26.03.1990 року по 20.06.2001 року у виробничому кооперативі "Співдружність".

Таким чином, суд застосовує положення ст.ст. 8, 22, 46, 129 Конституції України як норми прямої дії для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком, зарахувавши до загального стажу роботи:період роботи з 12.12.1989 року по 25.03.1990 року в кооперативі "Ремонтник", а також з 26.03.1990 року по 20.06.2001 року у виробничому кооперативі "Співдружність".

Крім того, судом встановлено, що позивач 19.10.2017 року звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, суд з урахуванням приписів ч.2 ст.9 КАС України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до загального стажу роботи:період роботи з 12.12.1989 року по 25.03.1990 року в кооперативі "Ремонтник", а також з 26.03.1990 року по 20.06.2001 року у виробничому кооперативі "Співдружність".

Таким чином, заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір позивачем був сплачений відповідно до квитанції № 0.0..1 від 30.07.2019 року у сумі 768,40 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27а, ) про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №5026 від 08.11.2018 року.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до загального стажу роботи:період роботи з 12.12.1989 року по 25.03.1990 року в кооперативі "Ремонтник", а також з 26.03.1990 року по 20.06.2001 року у виробничому кооперативі "Співдружність".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 15.10.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька