Справа № 320/2373/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2373/19 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., за участі представника відповідача Курей А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги

В С Т А Н О В И В :

13.05.2019 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування повністю податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.10.2017 року №Ф-; визнання протиправним та скасування рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 03.10.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що зазначені вимога та рішення є протиправними, оскільки винесені в період проходження процедури адміністративного оскарження податкових рішень, на підставі яких винесено податкову вимогу. Сума грошового зобов`язання на той час не була узгоджена, так як ФОП ОСОБА_1 продовжувала процедуру оскарження рішень контролюючого органу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Суд першої інстанції приймаючі рішення виходив з того, що на час винесення спірної податкової вимоги та рішення застосування штрафних санкцій, сума грошового зобов`язання визначена податковими повідомленнями-рішеннями 11.07.2017 року №003971309 та №, не було узгодженим та не могло вважатись податковим боргом в розумінні Податкового кодексу України, податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.10.2017 року №0- НОМЕР_1 та рішення № про застосування штрафних санкцій від 03.10.2017 року є незаконними та винесені передчасно.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 р. як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при прийнятті оспорюваних рішення та вимоги, Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області діяло в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. занижено ССВ на загальну суму 47 022,74 грн., за рахунок заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 1 396 729.08 грн. без ПДВ. у зв`язку з чим порушено вимоги п.2 ч.1 ст.7. ст.8, ч.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями) та в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 47 022,74 гривень.

Позивачем не подано відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Позивач до суду не прибув, про місце, дату, час розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 10.10.2017 року на адресу ФОП ОСОБА_1 надійшли податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.10.2017 року №Ф- та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03.10.2017 року.

Не погоджуючись з податковою вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 03.10.2017 року №Ф- та рішенням № про застосування штрафних санкцій, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вищенаведені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Статтею 19-1 Податкового кодексу України визначені функції контролюючих органів, в тому числі контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів (п.19-11.1.2.).

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п.п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

За приписами пункту 56.15. статті 56 Податкового кодексу України, скарга, подана із дотриманням строків, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що податкова вимога може бути складена та надіслана платнику податків виключно у випадку наявності у платника податків податкового боргу, тобто узгодженого грошового зобов`язання. До моменту закінчення адміністративного чи/або судового оскарження рішень контролюючого органу, податкові вимоги не можуть надсилатися, а сума грошового зобов`язання є неузгодженою.

З матеріалів справи вбачається, що податкова вимога від 03.10.2017 року №Ф- винесена на підставі Акту №407/10-36-13-09/ від 20.06.2017 року, податкових повідомлень рішень від 11.07.2017 року №003971309 та №, а саме у зв`язку з заниженням суми чистого оподатковуваного доходу, що є базою для нарахування єдиного внеску, не нараховано єдиний внесок за 2014 рік на загальну суму 47 022,74 грн.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, та не спростовано судом апеляційної інстанції, що 18 серпня 2017 року позивач направила до ДФС України скаргу на податкові повідомлення - рішення від 11.07.2017р. № , № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.07.2017 року № та рішення № від 11.07.2017 року про застосування штрафних санкцій.

30.09.2017 року ФОП ОСОБА_1 отримала рішення №12686/П/99-99-11-02-02-25 від 27.09.2017 року, відповідно до якого, за результатами розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 Державною фіскальною службою України в частині оскарження податкової вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій, було скасовано рішення № від 11.07.2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.07.2017 року №, а в частині оскарження податкових повідомлень-рішень продовжено строки розгляду скарги.

10.10.2017 року на адресу ФОП ОСОБА_1 надійшли податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.10.2017 року №Ф- та рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03.10.2017 року.

07.11.2017 року ФОП ОСОБА_1 отримала Рішення про результати розгляду скарги від 30.10.2017 року, відповідно до якого податкове повідомлення-рішення від 11.07.2017 року № та податкове повідомлення-рішення від 11.07.2017 року № залишені без змін.

Отже, податкова вимога від 03.10.2017 року №Ф- та рішення № про застосування штрафних санкцій була винесена в період проходження процедури адміністративного оскарження податкових рішень, на підставі яких винесено податкову вимогу. Сума грошового зобов`язання на той час не була узгоджена, так як ФОП ОСОБА_1 продовжувала процедуру оскарження рішень контролюючого органу.

При цьому, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2018, залишеного без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.09.2018 скасовано податкове повідомлення- рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 11.07.2017 року № та податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 11.07.2017 року №.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.10.2017 року №0- НОМЕР_1 та рішення № про застосування штрафних санкцій від 03.10.2017 року є незаконними та винесені передчасно, оскільки на час їх прийняття сума грошового зобов`язання не була узгодженою та не могла вважатись податковим боргом в розумінні Податкового кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Тому колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення, суду не надано належних та допустимих доказів.

Всі інші доводи апелянта також не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Повний текст виготовлено 07.10.2019.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель