Справа № 580/1066/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1066/19 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року (повний текст складено 26.07.2019, суддя Кульчицький С.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови позивачу у здійсненні виплати компенсації відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за втрату частини доходу (пенсії) у сумі 24085 грн 00 коп. у зв`язку з порушенням строків їх виплати;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь позивача суму компенсацію у розмірі 36223 грн 99 коп. за втрату частини доходу (пенсії) у сумі 24085 грн 00 коп. у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати";

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь позивача суму відповідальності у розмірі 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по виплаті суми пенсії у розмірі 24085 грн 10 коп., розмір якої становить 2167 грн 66 коп.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 суми відповідальності у розмірі 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по виплаті суми пенсії у розмірі 24085 грн 10 коп., розмір якої становить 2167 грн 66 коп.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги приписи Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», якими передбачено, що компенсація виплачується установами, підприємствами, організаціями, усіх форм власності і господарювання, а Державна казначейська служба України (з її територіальними органами), відповідно до 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку № 845, є лише органом, який здійснює обслуговування бюджетних коштів. Відтак, компенсацію зобов`язане виплачувати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, а не органи Державної казначейської служби України, які лише виконують розпорядження органів Пенсійного фонду України, як розпорядників бюджетних коштів, про перерахування відповідної суми на рахунок приватної особи.

Також, апелянт просить врахувати, що у постанові Великої палати Верховного Суду від 15 травня 2019 р. № 759/9631/17 (№ 11-37апп19) Верховним Судом зроблено правовий висновок про те, що орган Пенсійного фонду України, як орган виконавчої влади, безпосередньо реалізує надані законодавством владні управлінські функції, про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України N 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Апелянт наголошує, що суд помилково визначив компенсацію, передбачену ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та п. 50 Порядку № 845, як компенсацію, про стягнення якої просить позивач, проте це різні компенсації.

03.10.2019 до суду апеляційної інстанції від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.

У відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області вказує, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, а визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів, і з метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 лютого 2001 року №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених у Законі України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання, регламентовані Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року №4901-VI, при цьому з матеріалів справи вбачається, що виплату пенсії позивача, перерахованої Головним управлінням ПФУ в Черкаській області на виконання постанови Жашківського районного суду Черкаської області від 09.08.2011 у справі №2-а-3053/2011 здійснено Казначейством, а тому відповідальним за виконання постанови Жашківського районного суду Черкаської області від 09.08.2011 у справі №2-а-3053/2011, є саме Державна казначейська служба України.

Відповідач у відзив вказує, що нарахування та виплата компенсації за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду, у даному випадку має проводитися органами Державної казначейської служби України, а не безпосередньо боржником за рішенням суду.

09.10.2019 до суду апеляційної інстанції від Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 залишити без змін.

У відзиві Головне управління Державної казначейської служби у Черкаській області зазначає, що в Головного управління, як у відповідача по справі, відсутні повноваження по стягненню коштів з державного бюджету України на користь апелянта, натомість такі повноваження є у Казначейства.

Також, відповідач вказує, що до спірних правовідносин мають застосовуватися положення Закону України від 05.06.2012 №4901-УІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання, та Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2013 № 440.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що постановою Жашківського районного суду Черкаської області від 09.08.2011 у справі № 2-а-3053/2011 визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Жашківському районі Черкаської області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Жашківському районі Черкаської області провести з 09.02.2011 провести перерахунок основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком та шести мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та доплатити ОСОБА_1 недоплачену суму пенсії з урахуванням проведених виплат.

Розпорядженням управління № 127828 від 25.08.2011 на виконання вказаного судового рішення здійснено перерахунок пенсії позивачу та додатково нараховано кошти у сумі 24 085 грн 10 коп.

Відповідно до виписки по рахунку позивача зарахування вказаних коштів на суму 24 085 грн 10 коп. на картковий рахунок позивача у АТ КБ "ПриватБанк" здійснено 30.11.2018.

У подальшому, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області із заявою від 14.01.2019, в якій просив здійснити нарахування та виплату компенсації на суму 36 223 грн 99 коп. за втрату частини доходу (пенсії) у зв`язку з порушенням строків її виплати.

У відповідь на вказану заяву листом від 25.01.2019 № 9033/03-06 позивача повідомлено, що покладені судом зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати коштів виконані управлінням у добровільному порядку та у межах повноважень покладених на управління.

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у виплаті компенсації за втрату частини доходу (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", позивач звернувся до суду з даними позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених у Законі України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання, регламентовані Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року №4901-VI, і оскільки з матеріалів справи вбачається, що виплату пенсії позивача, перерахованої управлінням Пенсійного фонду України на виконання постанови Жашківського районного суду Черкаської області від 09.08.2011 у справі №2-а-3053/2011 здійснено Казначейством, то відповідальним за виконання постанови Жашківського районного суду Черкаської області від 09.08.2011 у справі №2-а-3053/2011, що гарантоване державною, є саме Державна казначейська служба України, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, а тому нарахування та виплата компенсації за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду у даному випадку має проводитися органами Державної казначейської служби України, а не безпосередньо боржником за рішенням суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон України № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам трати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим для реалізації зазначеного Закону та затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159).

Відповідно до статті 1 Закону України № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як виплати грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статті 2,3 Закону України №2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, та визначає поняття "доходи" - доходи громадян, які не мають разового характеру : пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Частиною 2 статті 2 Закону України №2050-ІІІ визначено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Відтак, у розумінні Закону України №2050-ІІІ пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого роду проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно п. 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати №159, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 4 Порядку №159 закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у ст. 3 Закону України № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону № 1058-IV, ст. 2 Закону України № 2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону України № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати пенсії, оскільки у розумінні Закону України №2050-III пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру навіть у випадку її присудження за рішенням суду, і порушення строків її виплати означає втрату громадянином частини свого доходу, і нарахування та виплата пенсії позивачу відбулись на виконання постанови Жашківського районного суду Черкаської області від 09.08.2011 у справі № 2-а-3053/2011, а несвоєчасне нарахування і виплата таких сум відбулись з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати №159 висловлений Верховним Судом у постанові від 14 травня 2019 року (справа № 804/2994/18).

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 759/9631/17, у якій суд зазначив, що: «Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 55 Закону № 2262-XII, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення».

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії є протиправними, при цьому, позивач у позовній заяві просив визнати протиправною бездіяльність, однак, в даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на заяву позивача від 14.01.2019 про здійснення нарахування та виплату компенсації за втрату частини доходу (пенсії) у зв`язку з порушенням строків її виплати, саме вчинив протиправні дії, відмовивши у задоволенні такої заяви листом від 25.01.2019 № 9033/03-06.

Разом з тим, позивач просив суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь позивача суму компенсацію у розмірі 36223 грн 99 коп. за втрату частини доходу (пенсії) у сумі 24085 грн 00 коп. у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", однак, колегія суддів вважає, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд не наділений повноваженнями перебирати на себе функцію здійснення розрахунку та нарахування коштів замість органу, на який покладено такі повноваження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №681/423/15-а.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених висновків, з метою повного та належного захисту прав позивача, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії на виконання постанови Жашківського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2011 року у справі №2-а-3053/11, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Кабінетом Міністрів України постановою від 21.02.2001 №159.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, колегія суддів приходить висновку, що доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме, застосовано закон, який не підлягав застосуванню та незастосовано закон, який підлягав застосуванню, оскільки до спірних правовідносин не можуть бути застосовані Закон України "Про виконавче провадження", Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440, якою затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач просив саме нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії, що передбачено врегульовано Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, а не нарахувати та виплатити компенсацію за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду, що передбачено Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440, якою затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду.

Також, судом першої інстанції необґрунтовано враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14.03.2018 (справа № П/811/1917/14), про те, що нарахування та виплата компенсації за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду має проводитися органами Державної казначейської служби України, а не безпосередньо боржником за рішенням суду, оскільки у справі № П/811/1917/14 позивач - Світловодський міськрайонний центр зайнятості звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути суму матеріальної допомоги по безробіттю в розмірі 1 тис 181 грн 50 коп., що суттєво різниться з обставинами даної справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково, з підстав, зазначених в мотивувальній частині даної постанови.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії на виконання постанови Жашківського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2011 року у справі №2-а-3053/11, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Кабінетом Міністрів України постановою від 21.02.2001 №159.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов