Справа № 823/2114/17
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2019 року

Київ

справа №823/2114/17

адміністративне провадження №К/9901/52552/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Дашутіна І.В.,

суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Шишова О.О.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року у складі колегії суддів: Бабенка К.А. (головуючого), Кузьменка В.В., Степанюка А.Г. у справі №823/2114/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Черкаській області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, -

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління державної міграційної служби України в Черкаській області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення №166 від 22.11.2017 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину Данії ОСОБА_1 .

2. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року позов задоволено, визнано протиправним та скасоване спірне рішення відповідача.

2.1. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з управління Державної міграційної служби України в Черкаській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. та 990 грн. 02 коп. витрат на послуги перекладача.

2.2. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове про відмову в позові.

3. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:

3.1. 24 грудня 2015 року між громадянином Данії ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 24.12.2015.

3.2. За заявою позивача на возз`єднання сім`ї з ОСОБА_2 24.03.2016, позивачу видано посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 , строком дії до 24.03.2017.

3.3. 09.03.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні та рішенням відповідача від 23.03.2017 строк дії посвідки на тимчасове проживання серії НОМЕР_2 продовжено до 24.03.2018.

3.4. Наказом Державної міграційної служби України №136/аг від 22.08.2017 призначено проведення дистанційної (позапланової) перевірки діяльності управління Державної міграційної служби України в Черкаській області щодо дотримання вимог законодавства при прийнятті рішень про надання іноземцям та особам без громадянства дозволів на імміграцію, оформлення посвідок на постійне та тимчасове проживання, продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства, про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країни походження за період з 01.01.2016 по 31.03.2017, а також при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення.

3.5. Результати перевірки оформлені актом від 30.10.2017, яким встановлено прийняття рішень про видачу посвідок на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства без наявності у іноземців довгострокових віз типу Д.

3.6. Рішенням управління Державної міграційної служби України в Черкаській області №166 від 22.11.2017 позивачу скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні.

3.7. Підставою прийняття вказаного рішення стало порушення пп. 1 п. 3.2 розділу ІІІ Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 № 681 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 серпня 2013 року за № 1335/23867 (далі - Порядок №681), а саме - неподання позивачем для отримання посвідки на тимчасове проживання візи типу Д.

3.8. Наявність повноважень для скасування посвідки у спірному рішенні вказано п. 3.5 розділу ІІІ Порядку №681 та пп. 6 п. 19 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 №251 (далі - Порядок №251).

4. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, скасовуючи позивачу посвідку на тимчасове проживання в Україні послався на пп. 6 п. 19 названого Порядку №251 (інші підстави), однак не зазначив якими нормами закону передбачено його повноваження на скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні у разі виявлення недоліків після оформлення документів посадовими особами управління ДМС. Посилання відповідача у спірному рішенні на пп. 1 п. 3.2 розділу ІІІ Порядку №681 суд визнав необґрунтованим, оскільки наведені положення порядку передбачають подання разом з документами для оформлення посвідки візу типу Д лише за її наявності.

4.1. Судом зазначено, що на момент подання документів позивачем подано усі документи, необхідні для оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні, при цьому позивач не повинен відповідати за наслідки неузгодженості дій посадових осіб відповідача.

4.2. Також, суд визнав обгрунтованими та підтвердженими витрати позивача на правову допомогу та стягнув на його користь 5000 грн. та 990, 02 грн. - судові витрати на послуги перекладача.

4.3. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд послався на Тимчасовий порядок розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Наказом МВС України 15.07.2013 №681, зареєстр. в МЮУ 06.08.2013 №1335/23867 та вказав, що відповідачем було неправомірно видано посвідку на тимчасову проживання в Україні без наявної у паспортному документі довгострокової візи типу Д.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

5. Позивач звернулася із касаційною скаргою, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

6. Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційними судом було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме - приписи Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки та тимчасове проживання №251 від 28.03.2012.

7. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін, як таке, що є законним та обгрунтованим.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

8. У відповідності до частини 13 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні) іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

9. Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач прибув до України для возз`єднання сім`ї, уклав шлюб з громадянкою України та отримав посвідку на тимчасове проживання, тому вважається таким, який на законних підставах перебуває на території України.

10. Пунктом 19 Порядку №251 передбачено, що посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) отримання від органу внутрішніх справ, іншого органу виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця та особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;

3) коли іноземця та особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;

4) коли дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

5) коли уповноваженим органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця та особи без громадянства або їх примусове видворення за межі України;

6) інших випадках, передбачених законами.

11. Приймаючи спірне рішення відповідач посилався на пп. 6 п. 19 названого Порядку №251, тобто скасував позивачу посвідку на тимчасове проживання в Україні з інших підстав, передбачених законом.

12. Як вірно враховано судом першої інстанції, відповідач не зазначив якими нормами закону передбачено його повноваження на скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні у разі виявлення недоліків після оформлення документів посадовими особами управління державної міграційної служби.

13. При цьому, пп. 6 п. 19 Порядку №251 передбачає повноваження органів ДМС скасовувати посвідку на тимчасове проживання виключно у випадках передбачених законом. Наявність у відповідача повноважень проводити внутрішні перевірки не вказує, що він наділений повноваженнями скасовувати посвідку на тимчасове проживання, оскільки для цього Порядком №251 встановлено окремі підстави.

14. Колегія суддів ураховує, що позивач подав усі документи, необхідні для оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні, при наданні позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні органом міграційної служби було проведено перевірку законності залишення позивача на проживання на території України та, з урахуванням положень Закону №2491-ІІІ, підстав для відмови у наданні такої посвідки не було виявлено.

15. Крім того, станом на момент прийняття спірного рішення набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення бар`єрів для залучення іноземних інвестицій» №2058-VIII 23.05.2017, яким Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» доповнено статтями 5-1 - 5-5.

16. Згідно з частиною 1 статті 5-2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані отримати довгострокову візу з метою отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, якщо інше не встановлено законами чи міжнародними договорами України.

17. Пунктом 1 ч. 2 вказаної статті визначено, що вимога, передбачена абзацом першим частини першої цієї статті, не поширюється на іноземців та осіб без громадянства у разі продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання, якщо вони подали відповідну заяву у строк, визначений частиною другою статті 5-3 цього Закону.

Іноземець або особа без громадянства подає документи для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання не пізніш як за 10 календарних днів до закінчення строку її дії.

18. Отже, з набранням чинності наведеними положеннями Закону обов`язок позивача отримати довгострокову візу виникає лише тоді, якщо за 10 календарних днів до закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання, він не звернеться за її продовженням.

19. З огляду на зазначені обставини, оскаржене рішення на дату його прийняття носить формальний характер, оскільки законом остаточно врегульовано питання необхідності отримання довгострокової візи і такий обов`язок у позивача не виник.

20. Суд вважає, що відповідачем при прийнятті спірного рішення, крім іншого, не дотримано одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме - принципу пропорційності. Який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

21. У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію «необхідності у демократичному суспільстві». Так, за практикою Суду при визначенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

22. ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу до сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти сторони при застосуванні таких обмежень. А тому, Верховний Суд дійшов висновку, що будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право передбачене ст.8 ЄКПЛ не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

23. Матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває у шлюбі з громадянкою України, укладеному на території України.

24. Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для позивача та членів його сім`ї скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні має наслідком зміну способу життя родини та негативно впливає на психологічний клімат у родині.

25. Суд звертає увагу, що навіть якщо посвідку на тимчасове проживання в Україні позивачу надано через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу (позивача у справі) є неприпустимим.

26. Аналіз обставин прийняття відповідачем спірного рішення дають підстави для висновку, що при його прийнятті порушено принцип верховенства права.

27. Частина 2 статті 3 Конституції України визначає, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

28. Згідно зі статтею 129 Основного Закону суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

29. Враховуючи, що право позивача, яке є складовою принципу верховенства права, було порушено, колегія суддів вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції про обґрунтованість прийнятого відповідачем рішення №166 від 22.11.2017 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину Данії Заргому Шахраму.

30. Згідно зі статтею 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

31. Зважаючи на те, що судом першої інстанції ухвалене законне та обґрунтоване рішення, яке помилково скасоване судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за доцільне скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:

32. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

33. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року - скасувати.

34. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2018 року - залишити в силі.

35. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Cуддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді Ж.М. Мельник-Томенко

О .О. Шишов