Справа № 215/2119/15-а(2-а/215/3/19)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 215/2119/15-а(2-а/215/3/19)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року в адміністративній справі № 215/2119/15-а (2-а/215/3/19) (головуючий суддя І-ї інстанції Науменко Я.О., повний текст рішення складено 27.05.2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 12.05.2015 року звернувся до Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати його стаж роботи з 20.03.1982 року по 15.03.1988 року на посаді машиніста бульдозера в Об`єднанні «Лензолото, старательська артіль «Вітім» в м.Бодайбо Іркутської області Російської Федерації, як такий, що дає право пільгового обчислення страхового стажу для особи, яка працювала в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі;

- визнати незаконним рішення відповідача щодо відмови йому в перерахунку пенсії, починаючи з 18.10.1999 року й довічно, з урахуванням трудового стажу з 20.03.1982 року по 15.03.1988 року на пільгових умовах за період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням пільгового стажу з 20.03.1982 року по 15.03.1988 року, а саме з розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої півночі, за один рік і шість місяців, починаючи з 18.10.1999 року й довічно та провести виплату пенсії;

- визнати незаконним рішення відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії, починаючи з 18.10.1999 року до 01.06.2014 року, з урахуванням розміру заробітної плати за період роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, що включають суми районного коефіцієнту та північної надбавки за період з 20.03.1982 року по 15.03.1988 року;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з 18.10.1999 року до 01.06.2014 року, з урахуванням розміру заробітної плати за період роботи на Крайній Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, що включають суми районного коефіцієнту та північної надбавки за період з 20.03.1982 року по 15.03.1988 року, а також виплатити недоплачені суми пенсії.

Постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 березня 2017 року постанову Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 16 травня 2017 року замінено відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Тернівському районі м.Кривого Рогу на належного відповідача - Криворізьке північне об`єднане управління Пенсійного фонду України.

Ухвалою від 14 лютого 2018 року замінено відповідача - Криворізьке північне об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Позивач 16.05.2017 року подав уточнений та доповнений адміністративний позов до Криворізького північного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Тернівської районної у місті ради (вх.№6552 від 16.05.2017 р.).

Суд першої інстанції такий позов не прийняв до розгляду та розглянув справу за первинним позовом.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку пенсії та неврахування ОСОБА_1 страхового стажу в пільговому обчисленні періодів роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 20.03.1982 року по 15.03.1988 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді машиніста бульдозера в Об`єднанні «Лензолото» старательська артіль «Вітім» в м. Бодайбо Іркутської області Російської Федерації із 20.03.1982 року по 15.03.1988 року як такого, що дає право на пільгове обчислення страхового стажу з урахуванням роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 недоотриману ним пенсію у пільговому обчисленні з урахуванням раніше отриманих виплат, починаючи з 12.11.2014 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в цій частині скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про незгоду з відмовою задоволенні позовних вимог за період з 18.10.1999 року по 01.06.2014 року, оскільки рішення суду першої інстанції винесено без врахування всіх доказів, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів звертає увагу, що крім вказаного, позивачем в обгрунтування апеляційної скарги зазначені всі обставини, що ним були викладені в адміністративному позові, уточненні позовних вимог та стосуються позовних вимог, що судом першої інстанції задоволені.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

В апеляційній скарзі скаржник не заявив суду клопотання про розгляд справи за його участю. Інші учасники справи також не заявили суду клопотання про розгляд справи за їхньою участю.

З урахуванням викладеного суд вважає, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції можливо здійснювати без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 з 13.10.1999 року перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 (а.с.194, 195 т.1).

У період із 20.03.1982 року по 15.03.1988 року ОСОБА_1 працював машиністом-бульдозеристом в Об`єднанні «Лензолото», Старательська артіль «Вітім», місцевість прирівняна до районів Крайньої Півночі, що підтверджується записами в його трудовій книжці (а.с.9-13 т.1).

ОСОБА_1 після ознайомлення з пенсійною справою у 2014 році звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, оскільки вважав, що при призначенні пенсії вказаний вище період роботи в районах Крайньої Півночі був врахований без кратного коефіцієнта, а також при розрахунку сум виплат не були включені районний коефіцієнт та північні надбавки.

Пенсійним органом 28.02.2014 року до Російської Федерації було направлено запит про підтвердження страхового стажу позивача в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та направлення довідки про заробітну плату з урахуванням районного коефіцієнту (а.с.17 т.1).

29.05.2014 року до пенсійного органу надійшли довідка про заробітну плату з урахуванням районного коефіцієнту за період роботи з 20 березня 1982 року по 15 березня 1988 року та акт перевірки заробітної плати. Трудових договорів чи інформації про укладення трудових договорів не надано (а.с.18, 19, 202, 203, 204 т.1).

На підставі вказаної довідки пенсійним органом відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було проведено перерахунок пенсії позивача з 01.06.2014 року.

Пенсійний фонд повідомив позивача, що оскільки до пенсійного органу не надано трудових договорів про роботу позивача в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, або інших документів, які б підтверджували право позивача на пільги з обчислення стажу, передбачені законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року, відповідачем відмовлено в задоволенні перерахунку пенсії з більшого заробітку з 18.10.1999 року (а.с.20-21, 186-187, 188-190, т.1; а.с.68-70 т.2).

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

Позивач просив провести йому перерахунок пенсії, починаючи з дати призначення пенсії, тобто з 18.10.1999 року, а також визнати незаконною відмову відповідача в такому перерахунку із зазначеної дати.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог за період з 18.10.1999 року по 01.06.2014 року, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів звернення позивача 18.10.1999 року з заявою про перерахунок та зважаючи на наявність його заяви за цей день про призначення пенсії.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому рішення в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

При розгляді апеляційної скарги суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час подання адміністративного позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, який становить шість місяців. Цей строк обчислюється, якщо не встановлено інше, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що пенсійні виплати є періодичними, які позивач отримував кожного місяця та повинен був знати про їх розмір та склад, а відтак і про порушення своїх прав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом 12.05.2015 року, тобто з порушенням встановленого законом шестимісячного строку.

Відповідно до частини першої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час подання адміністративного позову) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною першою статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час подання адміністративного позову) передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, що бере участь у справі.

Позивач в адміністративному позові взагалі не ставить питання про поновлення строку на звернення до суду, та згідно тексту позову, як основного так і уточненого, та доданих до них документів, колегія суддів не вбачає поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з вказаним позовом.

Таким чином, позовні вимоги належать задоволенню за шість місяців, що передували моменту звернення з позовом до суду, тобто з 12.11.2014 року, а позовні вимоги за період з 18.10.1999 року по 01.06.2014 року належить залишити без розгляду.

Проте, колегія суддів звертає увагу на допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, оскільки судом в частині вимог за період з 18.10.1999 року по 01.06.2014 року прийнято рішення про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України (в редакції з 15.012.2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Оскільки в адміністративній справі позивачем не було заявлено про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, і апеляційний суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду поважними, позовні вимоги за період з 18.10.1999 року по 01.06.2014 року слід залишити без розгляду.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Керуючись статтями 121, 122, 123, 240, 313, 319, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року в адміністративній справі № 215/2119/15-а (2-а/215/3/19) задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 травня 2019 року в адміністративній справі № 215/2119/15-а (2-а/215/3/19) в частині відмовлених позовних вимог за період з 18.10.1999 року по 01.06.2014 року скасувати та в цій частині позовні вимоги залишити без розгляду.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак