Справа № 760/12450/16-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року

Київ

справа №760/12450/16-а

адміністративне провадження №К/9901/33572/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А. Г.,

суддів - Єресько Л. О., Соколова В. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року (суддя Букіна О. М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року (головуючий суддя Лічевецький І. О., судді: Мельничук В. П., Мацедонська В. Е.) за адміністративним позовом Міністерства оборони України до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

Міністерства оборони України (далі - позивач) звернувся до суду з позовом та просив скасувати вимогу заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О. С. щодо винесення вимоги від 07 липня 2016 року №14618-0-33-16/20-1/9 стосовно виконання в повному обсязі виконавчого листа №760/2291/16-а від 10 травня 2016 року, що видав Солом`янський районний суд м. Києва про зобов`язання Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на адресу Міністерства оборони України надійшла вимога заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О. С. від 07 липня 2016 року №14618-0-33-16/20-1/9, в якій зазначено про зобов`язання Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Позивач вважає, що дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О. С. і дана вимога є неправомірними та підлягають скасуванню.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що рішення суду Міністерством оборони України не виконано в повному обсязі, тому державним виконавцем правомірно на адресу боржника надіслано вимогу від 07 липня 2016 року № 14618-0-33-16/20-1/9, якою зобов`язано Міністерство оборони України виконати в повному обсязі виконавчий лист № 760/2291/16-а від 10 травня 2016 року, що видав Солом`янський районний суд м Києва.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі скаржник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що у постанові про відкриття виконавчого провадження в описовій та регулятивній частині допущенна помилка, щодо дати виконавчого листа №760/2471/16-а від 10 травня 2016 року, що видав Солом`янський районний суд м. Києва, щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання II групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. У відповідності до постанови Солом`янський районний суд м. Києва №760/2471/16-а дата складання постанови є 17 березня 2016 року, а не 10 травня 2016 року.

На думку скаржника, постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року №760/12450/16-а не повною мірою досліджено матеріали справи чим порушено статтю 163 КАС України, так як в описовій частині суддя описує справу №760/2291/16-а від 10 травня 2016 року, яка не має ніякого відношення до справи №760/2471/16-а від 17 березня 2016 року.

Скаржник вважає, що датою нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання II групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності є первинно встановлено інвалідність, згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії 29 жовтня 2013 року, виданої ОСОБА_1 Тому нарахування розміру одноразової грошової допомоги нараховувались з цієї дати.

Скаржник не заявляв клопотання про розгляд справи за його участі.

Позиція інших учасників справи.

Заперечення на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходили, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Від інших учасників справи не надходило клопотань про розгляд справи за їх участі.

Рух касаційної скарги.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року.

15 грудня 2017 року припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду.

На виконання пп. 4 п. 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15 грудня 2017 року, дану касаційну скаргу разом з матеріалами адміністративної справи передані на розгляд Касаційному адміністративному суду у складі Верховного Суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, касаційне провадження №К/9901/33572/18 (адміністративна справа №760/12450/16-а) визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду для розгляду даної касаційної скарги у наступному складі: судді - доповідача - Білоуса О. В., суддів: Желтобрюх І. Л., Стрелець Т. Г.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 31 травня 2019 року № 546/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Білоуса О. В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: судді - доповідача Загороднюка А. Г., суддів: Єресько Л. О., Соколова В. М.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 07 жовтня 2019 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження 51199863 по виконанню виконавчого листа № 760/2291/16-а від 10 травня 2016 року, що видав Солом`янський районний суд м Києва, про зобов`язання Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання II групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

23 травня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику встановлено строк для самостійного виконання рішення, проте рішення суду Міністерством оборони України в строк, наданий державним виконавцем для самостійного виконання, не виконано.

До відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява ОСОБА_1 від 16 червня 2016 року про виконання боржником рішення суду не в повному обсязі та необхідності накладення штрафу на боржника.

Солом`янським районним судом міста Києва у справі №760/2471/16-а встановлено наступні обставини.

02 вересня 2014 року позивача визнано з 02 вересня 2014 року інвалідом II групи у зв`язку із пораненням, контузією та захворюванням, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 02 вересня 2014 року серії 10ААВ №919245.

02 вересня 2014 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від №975 від 25 грудня 2013 року (надалі - Порядок) у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи».

Згідно з пунктом 2 протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 14 липня 2016 року № 55, ОСОБА_1 призначено грошову допомогу внаслідок настання II групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, в сумі 133800,00 грн.

Релевантні джерела права й акти їх застосування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

На момент виникнення спірних правовідносин умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначались Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV (далі - за Закон № 606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 17 Закону № 606-XIV визначено перелік документів, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно з частинами першою та другою статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з частини першою статті 75 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 75 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 606-XIV вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 20-13 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок № 975).

Згідно з пунктом 3 Порядку №9875 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до підп. 1 п. 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми (пункт 8 Порядку № 975).

Відповідно до частини першої статті 170 КАС України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акту, який полягає в усуненні неясності судового акту і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі, роз`яснено може бути рішення у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення із зазначенням розміру суми стягнення грошового забезпечення.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року).

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справ, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 29 липня 2009 року під час первинного огляду МСЕК визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії ( довідка МСЕК серія АС № 064563 від 29 липня 2009 року), 02 вересня 2014 року під час повторного огляду визнано інвалідом ІІ групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія 10 ААВ №919245 від 01 вересня 2014 року).

Відповідно до пункту 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Доводи касаційної скарги щодо дати з якої необхідно обраховувати розмір грошової допомоги суд відхиляє, оскільки такі доводи фактично стосуються переоцінки рішення суду, яке виконується. Питання пов`язані із незрозумілістю рішення суду вирішуються шляхом роз`яснення або встановлення способу виконання рішення суду. При цьому ініціатором таких процесуальних дій може бути сторона, якій незрозуміле рішення суду або, яка вважає, що спосіб чи порядок виконання рішення суду повинні бути змінені.

Сама по собі вимога державного виконавця не створює негативні наслідки для боржника. Негативні наслідки можуть настати у разі невиконання вимоги у вигляді штрафу. Таке рішення про накладення штрафу може бути окремим предметом судового контролю.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дії державного виконавця по винесенню вимоги від 07 липня 2016 року № 14618-0-33-16/20-1/9 щодо виконання в повному обсязі рішення суду вчинені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII).

Що стосується доводів скаржника про те, що у виконавчому листі невірно вказано дату його видачі, суд зазначає, що вказані доводи є необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідно до матеріалів виконавчий лист №760/2291/16-а, виданий Солом`янським районним судом міста Києва 10 травня 2016 року на виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/2291/16-а від 17 березня 2016 року (а. с. 71).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що судами попередніх інстанцій надано належну правову оцінку доводам, наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального при винесенні оскаржуваного судового рішення, у касаційних скаргах не зазначено.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України (в чинній редакції) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене, висновки суду першої та апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: А.Г. Загороднюк

Судді Л.О. Єресько

В.М. Соколов