Справа № 240/6488/19
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6488/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Горовенко Анна Василівна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

08 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи "Житомирська установа виконання покарань (№8)" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року (м. Житомир, 27 травня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Житомирська установа виконання покарань (№8)" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила стягнути з державної установи "Житомирська установа виконання покарань (№8)" середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 17830,28 грн з відрахуванням податків та обов"язкових платежів.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідно до наказу начальника Державної установи "Житомирська установа виконання покарань (№8)" від 29.12.2018 №195 "Про особовий склад" старшого прапорщика внутрішньої служби Коханюк Віту Ігорівну, молодшого інспектора 1 категорії відділу режиму і охорони, з 31.12.2018 звільнено відповідно до Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та Закону України "Про Національну поліцію" за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням). Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні становить - 19 років 01 місяців 28 днів.

Сторонами не заперечується, що на підставі ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) і п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 № 393, позивачу нарахована одноразова грошова допомога при звільненні.

Одноразова грошова допомога виплачена позивачу 22 лютого 2019 року, що сторонами не заперечується.

Позивач вважає, що на момент звільнення зі служби з нею не було проведено остаточного розрахунку, а тому звернулася до суду з позовом про стягнення з Державної установи "Житомирська установа виконання покарань (№8)" компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України") на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 8 ст. 14 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" визначено, що трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Статтею 102 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон України «Про Національну поліцію») передбачено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Пунктом 1.4 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 7 жовтня 2009 року №222, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 05 листопада 2009 року за №1040/17056 (далі - Інструкція №222) передбачено, що грошове забезпечення складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення

В силу п.18.1 розділу 18 Інструкції №222 особам рядового і начальницького складу, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" при звільненні зі служби за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків, а при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з п.18.3 розділу 18 Інструкції №222 обчислення календарного строку служби для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні здійснюється в порядку, встановленому пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей"

За змістом абз.4 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року №393 (далі - Постанова №393) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Абзацом 1 п.14 Постанови №393 передбачено, що одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).

При цьому, ні Законом України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", ні Законом України «Про Національну поліцію», ні Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника органів державної установи виконання покарань.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Тому, є безпідставними доводи відповідача про те, що норми Кодексу законів про працю України не можуть бути застосовані.

Водночас, обґрунтованими є доводи відповідача, що при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу державних органів виконання покарань та у випадку виникнення спорів з цього приводу пріоритетними є норми спеціального законодавства, проте у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, то застосуванню підлягають саме загальні норми законодавства про працю.

Відтак, хоч позивач і проходила службу в установах виконання покарань, однак на неї поширюються загальні норми законодавства про працю в разі відсутності їх у спеціальному законодавстві, що регулювали проходження ним служби.

Беручи до уваги викладене, оскільки положеннями Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Закону України "Про Національну поліцію", Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 та від 30.08.2017 №704 не врегульовано порядок проведення розрахунку при звільненні зі служби в органах виконання покарань та питання щодо пропуску строку здійснення виплат при звільненні з кримінально-виконавчої служби, то згідно зі положеннями ч.6 ст. 7 КАС України, є підстави для застосування до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.

У відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 47 КЗпП України (у редакції, чинній на час звільнення позивача) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

В силу ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За правилами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З матеріалів справи встановлено, що в день звільнення позивача - 31.12.2018, належна їй сума одноразової грошової допомоги при звільненні виплачена не була. Остаточний розрахунок з позивачем Державною установою "Житомирська установа виконання покарань (№8)" проведено 22 лютого 2019 року, про що свідчить виписка по картковому рахунку позивача.

Таким чином, відповідачем допущено порушення строку розрахунку з позивачем при звільненні, що є підставою для виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Обчислення середнього заробітку у даному випадку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (зі змінами та доповненнями) (далі - Порядок №100).

Згідно з п. 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 5 розділу ІV Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно із пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

При цьому, слід врахувати, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються положення про соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань.

Положеннями п. 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 визначено порядок обрахунку розміру виплати за кожний календарний день шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата, що за своєю суттю аналогічне поняттю середньоденної заробітної плати.

Отже, для визначення середньоденної заробітної плати за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 при обрахунку мають бути використанні саме календарні дні.

Так, встановлено, що одноразова грошова допомога перерахована позивачу 22 лютого 2019 року, відтак період затримки з 01 січня 2019 року до 21 лютого 2019 року складає 52 календарних дні.

Відповідно до довідки виданої Державною установою "Житомирська установа виконання покарань (№8)" про додаткові види грошового забезпечення та грошового атестату №000008 грошове забезпечення за 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата становило:

- в листопаді 2018 року - 10458грн, з яких: 3080 грн - посадовий оклад; 1020 грн - оклад за спеціальним званням; 1640 грн - надбавка за вислугу років; 2870 грн - надбавка за особливості проходження служби, 1848грн - премія;

- за грудень 2018 року - 10458 грн, з яких: 3080 грн - посадовий оклад, 1020 грн - оклад за спеціальним званням, 1640 грн - надбавка за вислугу років, 2870 грн - надбавка за особливості проходження служби, 1848 грн - премія.

Тобто, розмір грошового забезпечення позивача за 2 календарні місяці служби, що передували звільненню (листопад-грудень 2018 року) становить 20916 грн, розмір середньоденного грошового забезпечення складає 342,89 грн = (20916 грн/61календарних дні).

Тому, середній заробіток за весь час затримки виплати позивачу одноразової грошової допомоги, який підлягає стягненню з відповідача, становить 17830,28 грн (52 календарних дні х 342,89 грн).

Що стосується твердження відповідача про неможливість вчасної виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у зв`язку з відсутністю в кошторисі державної установи на грудень 2018 року видатків на виплату зазначеної допомоги, то слід зазначити наступне.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З огляду на викладене, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, затримка виплати якої є предметом спору у даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної установи "Житомирська установа виконання покарань (№8)" залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Смілянець Е. С.