Справа № 200/10123/19-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 р. Справа№200/10123/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в якому позивач просить суд:

- визнати дії відповідача неправомірними в частині не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, та з 01.06.2017 року по 30.06.2019 року у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля»;

- скасувати рішення відповідача № 1668 від 30.07.2019 року про відмову в перерахунку пенсії по збільшенню пільгового стажу відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, та з 01.06.2017 року по 30.06.2019 року у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля»;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача №1668 від 22.07.2019 року про перерахунок пенсії з урахуванням пільгового стажу відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі 80% середньої заробітної плати, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 липня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії по збільшенню пільгового стажу згідно із Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», на що отримав рішення про відмову в перерахунку пенсії № 1668 від 30 липня 2019 року, мотивоване відсутністю у позивача необхідного стажу на підземних роботах, а саме 12 років 04 місяці 24 дні замість необхідних 15 років, що обумовлено несплатою щомісячних платежів по єдиному соціальному внеску до Пенсійного фонду України за періоди роботи позивача з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, та з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля».

Вважає, що відповідач безпідставно не врахував до пільгового стажу вищевказані періоди роботі позивача у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля», оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачена відповідальність робітника за несвоєчасне з вини роботодавця перерахування страхових внесків до Пенсійного фонду, що були нараховані на заробітну плату такого працівника, у зв`язку із чим наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В поданому до суду відзиві на адміністративний позов відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1668 від 30.07.2019 року позивачеві дійсно було відмовлено в перерахунку пенсії згідно із Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного стажу на підземних роботах, а саме 12 років 04 місяці 24 дні замість необхідних 15 років, що обумовлено несплатою страхувальником щомісячних платежів по єдиному соціальному внеску до Пенсійного фонду України за періоди роботи позивача з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, та з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля», що є порушенням вимог ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із чим, у відповідача були відсутні правові підстави для здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії позивачеві відповідно до положень ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». У зв`язку із наведеним, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

11 вересня 2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з підстав аналогічних наведеним у позові.

Ухвалою суду від 19 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у Селидовському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію з 2014 року.

22 липня 2019 року позивач звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про перерахунок пенсії по збільшенню пільгового стажу згідно із Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», надавши відповідну заяву та пільгову довідку від 19.07.2019 року №09-23/2180.

Рішенням Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в перерахунку пенсії № 1668 від 30 липня 2019 року, позивачеві було відмовлено у перерахунку пенсії згідно із Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного стажу на підземних роботах, а саме 12 років 04 місяці 24 дні замість необхідних 15 років, що обумовлено несплатою страхувальником щомісячних платежів по єдиному соціальному внеску до Пенсійного фонду України за періоди роботи позивача з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, та з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» (а.с. 13).

Згідно із записами в трудовій книжці позивача, серія: НОМЕР_1 , виданій 31 травня 1985 року, містяться записи про роботу позивача ОСОБА_1 , зокрема:

- з 26.03.2004 року по теперішній час у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем в шахті (а.с. 6-8, 8 з.б.).

Згідно із довідкою ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» №04-22/2366 від 12 серпня 2019 року, єдиний соціальний внесок, нарахований на заробітну плату працівників ВП ш."Росія" (ВП ш."Котляревська") ДП "Селидіввугілля" за період с 01.03.2010 pоку по 31.12.2010 року, у Покровську ОДПІ - перерахований повністю.

Єдиний соціальний внесок, нарахований на заробітну плату працівників ВП ш."Росія" (ВП ш."Котляревська") ДП "Селидіввугілля" за період з 01.07.2017 pоку по 31.03.2019 року, у Покровську ОДПІ - перерахований повністю.

Єдиний соціальний внесок, нарахований на заробітну плату працівників ВП ш."Котляревська" ДП "Селидіввугілля" за період з 01.04.2019 pоку по 31.05.2019 року, у Покровську ОДПІ - перерахований частково.

Єдиний соціальний внесок, нарахований на заробітну плату працівників ВП ш."Котляревська" ДП "Селидіввугілля" за період з 01.06.2019 pоку по 30.06.2019 року, у ГУ ДФС у Донецькій області м. Новогродівка - не перерахований;

З 18.07.2017 року ВП ш."Росія" ДП "Селидіввугілля" перейменована на ВП "Шахта «Котляревська" ДП "Селидіввугілля" згідно із наказом ДП "Селидіввугілля" № 105 від 23.05.2017 року (а.с. 14).

Згідно із довідкою ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» № 04-22/2366 від 12 серпня 2019 року, позивач ОСОБА_1 працює у ВП "Шахта «Котляревська" ДП "Селидіввугілля" з 26.03.2004 року. За період з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року на його заробітну плату проводилися нарахування єдиного соціального внеску, що щомісячно складає: за період з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року в сумі - 16314,76 грн. (а.с. 16).

Згідно із довідкою ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» № 04-22/2366 від 12 серпня 2019 року, позивач ОСОБА_1 працює у ВП "Шахта «Котляревська" ДП "Селидіввугілля" з 26.03.2004 року. За період з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року на його заробітну плату проводилися нарахування єдиного соціального внеску, що щомісячно складає: за період з 01.07.2017 року по 31.12.2017 року в сумі - 11531,31 грн.; з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року в сумі - 21891,90 грн.; з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року в сумі - 1695,31 грн. (а.с. 15).

Згідно із індивідуальними відомостями про застраховану особу (Форма ОК-5) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, сформованими станом на 09 серпня 2019 року, в Індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 відображені дані про суми заробітку позивача та кількість відпрацьованого місяців за період з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, та з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» (), однак відомості про сплату страхових внесків за вказаний період мають позначку - 0.00. (а.с. 17-19).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

16 вересня 2008 року набув чинності Закон України "Про підвищення престижності шахтарської праці". Цей Закон спрямований на підвищення престижності-шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально - побутових проблем шахтарів.

Дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Однією з умов особливостей застосування Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" є наявність 15 років роботи на роботах за списком №1.

Згідно із статтею 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно із пунктом 1.1 "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06 жовтня 2014 року (далі Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Відповідно до спірного рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії, страховий стаж позивача на підземних роботах становить 12 років 04 місяці 24 дні замість необхідних 15 років, передбачених Законом України "Про підвищення престижності шахтарської праці". Наявність такого пільгового стажу обумовлена несплатою до ПФУ щомісячних платежів по єдиному соціальному внеску за період з 01.03.2010 по 31.12.2010 року, та з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року підприємством ВП «Шахта «Котляревська» ДП "Селидіввугілля".

За результатами судового розгляду встановлено, що у трудовій книжці позивача серія: НОМЕР_1 , виданій 31 травня 1985 року, відомості про роботу позивача за вказані періоди внесені відповідно до вимог Інструкції, містяться всі необхідні оформлені належним чином відомості про займану посаду і період виконуваної роботи для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці.

Відповідно до постанов правління ПФУ від 10 червня 2004 року №7-6 "Про затвердження Порядку формування і подачі органам ПФУ відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування", від 05 листопада 2009 року №26-1 "Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органам ПФУ", від 08 жовтня 2010 року №22-2 "Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та від 03 грудня 2013 року №25-2 "Про визнання такою, що втратила чинність, постанови правління ПФУ від 08.10.2010 року № 22-2", якими затверджувалися "Довідники кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства", встановлено код підстав для обліку спец стажу за № ЗП3014А1 для застрахованих осіб, які є працівниками, що зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Тобто, при здачі звітів страхувальником до органів ПФУ зазначалося, що страхові внески за позивача вносилися за вищевказаними професіями за відповідними кодами, що в свою чергу відповідає положенням ч. 1 статті 13 Закону №1788-ХІІ.

Щодо не врахування відповідачем до пільгового стажу спірного періоду роботи позивача у ВП "Шахта "Котляревська" ДП "Селидіввугілля" у зв`язку із відсутністю сплати внесків підприємством на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд зазначає наступне.

Згідно із абз. 1 ч.1 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058).

За приписами ч.6 ст.20 Закону №1058, страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058)

Згідно із п.10 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010, № 2464-VI ( далі Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема ч.1 ст.4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно із ч. 2 ст. 25 Закону № 2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (п. 171.1 ст. 171).

Згідно із ч. 1 ст.16 Закону №1058, застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі.

З аналізу наведених норм законів суд приходить до висновку, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права позивача на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу в перерахунку пенсії з підстав наведених у рішенні № 1668 від 30.07.2019 року про відмову в перерахунку пенсії.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 4.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2. Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Крім того, відповідно до ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається великий обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Таким чином, відмова в перерахунку пенсії, зокрема через відсутність відомостей про сплату щомісячних внесків за спірні періоди, суперечить нормам чинного законодавства України, в тому числі приписам статті 19 Конституції України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи наведене, з урахуванням представлених суду письмових доказів, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, та з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля», у зв`язку із чим, такі дії відповідача слід визнати протиправними.

Позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 01.06.2017 року по 30.06.2019 року у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля», задоволенню не підлягають, оскільки як вбачається зі спірного рішення відповідача № 1668 від 30 липня 2019 року про відмову в перерахунку пенсії, відповідачем не був зарахований період роботи позивача на вказаному підприємстві саме з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідач, користуючись, зокрема, наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різних способів та засобів для дотримання своїх зобов`язань, протиправно не врахував при вирішенні питання про перерахунок раніше призначеної позивачеві пенсії записи в його трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, та записи в якій підтверджують періоди роботи позивача, зокрема: з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, та з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем в шахті, у зв`язку із чим, рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії №1668 від 30 липня 2019 року, є протиправним, та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення, зокрема про перерахунок пенсії та визначення підстав, за яких перераховується пенсія або приймається рішення про відмову в її перерахуванні, суд приходить до висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача, слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 22 липня 2019 року №1668 про перерахунок пенсії по збільшенню пільгового стажу згідно із Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення, щодо врахування під час вирішення питання про перерахунок пенсії позивачеві записів в його трудовій книжці якими підтверджуються періоди роботи позивача з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, та з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем в шахті.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, та з 01.06.2017 року по 30.06.2019 року у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля», задоволенню не підлягають, оскільки суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку, призначення, перерахунку пенсій громадянам, і на свій розсуд розраховувати стаж позивача для перерахунку пенсії, та задоволення зазначених вимог свідчитиме про втручання до дискреційних повноважень пенсійного органу, що є неприпустимим.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з вимог частини 1 ст. 139 КАС України, якими встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За звернення до суду із даним позовом позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. (а.с. 3).

Частиною 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням встановлених обставин у справі, враховуючи, що позов судом задоволений частково, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі - 576,30 грн., які слід стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132,159-161,164,192-194,224-228,241-247, 255,253-263,293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, буд. 6, ) про визнання дій неправомірними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, та з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля».

Визнати протиправним та скасувати рішення Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 30 липня 2019 року №1668 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 липня 2019 року №1668 про перерахунок пенсії по збільшенню пільгового стажу згідно із Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення, щодо врахування під час вирішення питання про перерахунок пенсії ОСОБА_1 записів в його трудовій книжці якими підтверджуються періоди роботи ОСОБА_1 : з 01.03.2010 року по 31.12.2010 року, та з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року у ВП «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля» на посаді машиніста підземних установок з повним робочим днем в шахті.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, буд. 6, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 576 (п`ятсот сімдесят шість) грн. 30 коп.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 15 жовтня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров