Справа № 240/3963/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3963/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

11 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Ватаманюка Р.В. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2019 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ175/ЖТ4268/92/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 26.12.2018, якою на ФОП Таргонську ОСОБА_2 , на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України за порушення ч.3 ст.24 КЗпП України та ч.1 ст.21 КЗпП України накладено штраф у розмірі 111 690 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01.08.2019 позов задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Житомирській області №ЖИ175/ЖТ4268/92/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 26.12.2018 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 111690 грн.

Стягнуто з Управління Держпраці у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 1116,91 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Разом з тим, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі надано оцінку матеріалам справи та доводам відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, відповідач надіслав заяву про відкладення розгляду справи з підстав технічної неполадки в частині направлення на електрону адресу клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Досліджуючи дану заяву, колегія суддів приходить до висновку, про відмову в її задоволенні, з огляду на те, що дана заява не містить електронно-цифровий підпис та причини наведені відповідачем ніяким чином не впливають на його явку в судове засідання та не підтверджуються будь-якими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, обмежені строки розгляду справи та жоден з учасників справи в судове засідання не з`явився, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем згідно свідоцтва Серії НОМЕР_1 (а.с.14).

Проведення заходу державного контролю Таргонської Олени Дмитрівни призначено наказом Управління Держпраці у Житомирській області від 05.12.2018 №2273 (а.с.92-93).

Вказаний захід призначений на підставі листа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирські області від 25.09.2018 №11912/05-03 (а.с.90-91).

Згідно направлення на проведення заходу державного контролю від 05.12.2018 №2094/04 інспекційне відвідування проводилось з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_1 (а.с.94-95).

Зі змісту акту інспекційного відвідування від 07.12.2018 встановлено, що інспектор праці ОСОБА_3 з 06.12.2018 по 07.12.2018 провела інспекційне відвідування відповідно до ст.259 КЗпП України, ч.3 ст.34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснено за участю провідного спеціаліста фінансово-економічного відділу Овруцького ОУ ПФУ в Житомирській області ОСОБА_4 та начальника відділу економічного розвитку, інвестицій, комунального господарства та архітектури виконавчого комітету Лугинської селищної ради об`єднаної територіальної територіальної громади Лепея Віктора Федоровича у присутності ФОП ОСОБА_1 . Під час здійснення у межах повноважень інспекційного відвідування встановлено порушення в частині фактичного допуску до роботи працівника без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. На день проведення початку інспекційного відвідування 06.12.2018 року в кафе "Дизель" на робочому місці знаходилась ОСОБА_5 , яка відповідно до наданого пояснення ФОП ОСОБА_6 та наданого пояснення ОСОБА_5 працює у кафе кухарем з 01.04.2018 по даний час 07.12.2018 по цивільно-правовій угоді з режимом роботи від 2 до 4 годин на добу та з оплатою праці від 700 до 1000 грн. на місяць. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 О ОСОБА_8 надано цивільно-праві угоди з помісячним переукладанням по виконанню роботи приготування страв, прибирання, миття посуду в кафе "Дизель". Перевіркою встановлено, що цивільно-правові договори з помісячним переукладанням, укладені між позивачем та ОСОБА_5 мають тривалий характер 8 місяців та ознаки трудових відносин, а саме ОСОБА_5 виконує певні трудові функції на постійному робочому місці, виконує роботу виключно на користь роботодавця і під контролем, зобов`язана дотримуватись внутрішнього розпорядку, режиму робочого часу, отримує на постійному місці роботи заробітну плату (а.с.19-21).

Акт підписаний фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 без зауважень (а.с.21 зворот).

Приписом від 07.12.2018 інспектор праці ОСОБА_3 вказала до 17.12.2018 вжити невідкладних заходів по усуненню порушень ч.1 ст.21 та ч.3 ст.24 КЗпП України щодо укладення трудових договорів з найманими працівниками (а.с.22).

Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЖИ175/ЖТ4268/92/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 26.12.2018 начальник Управління Держпраці у Житомирській області, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове соціальне страхування вирішив накласти штраф у розмірі 111690 грн. на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (а.с.78-80).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулася до суду з вказаним позовом за захистом порушеного права.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 07.12.2018 державним інспектором Тимощук Т.П. було складено протокол про адміністративне правопорушення №ЖТ4268/92/АВ/П/ПТ (а.с.17.)

Постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 15.03.2019 адміністративну справу відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП закрито в зв`язку із закінченням строку про притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.23).

В ході проведення інспекційного відвідування було отримано пояснення від ФОП ОСОБА_1 , яка повідомила, що з 01.04.2018 ОСОБА_5 працює кухарем в кафе "Дизель" за цивільно-правовою угодою (а.с.98).

Зі змісту пояснень ОСОБА_5 встановлено, що вона працює в кафе "Дизель" з 01.04.2018 в режимі роботи 2,3,4 години на добу та отримує заробітну плату за виконану роботу (а.с.99).

З метою встановлення всіх обставин справи, в судовому засіданні 19.07.2019 в якості свідка було допитано ОСОБА_5 , яка показала, що можливості працювати на постійній основі не має. Приходила в кафе "Дизель" у вільний час мила посуд, прибирала та інколи робила заготовки, жодного графіку роботи не притримувалась. В кінці місяця складався акт виконаних робіт і у відповідності до об`єму такого виконання ОСОБА_5 отримувала винагороду. Була присутня під час перевірки та під диктовку інспектора власноруч написала пояснення. Посаду кухаря написала в поясненнях за порадою інспектора.

На підтвердження цивільно-правового характеру відносин між ФОП ОСОБА_1 та громадянкою ОСОБА_5 до матеріалів справи надано цивільно-правові угоди та акти про прийняття-передачі виконаних робіт.

Цивільно-правові угоди були укладені 01.04.2018, 01.05.2018, 01.06.2018, 01.07.2018, 01.08.2018, 01.09.2018, 01.10.2018, 01.11.2018, 01.12.2018 (а.с.26, 28, 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42).

По змісту угод сторони домовились про виконання робіт з приготування страв, миття посуду та прибирання.

Аналіз змісту вказаних угод дозволяє зробити висновок про наявність договірного характеру у відносинах між громадянкою ОСОБА_5 та позивачем по справі. Доказів того, що вказана громадянка підпорядковувалась правилам внутрішнього трудового розпорядку замовника не має. Факт виконання відповідних робіт з боку підрядника засвідчується актами приймання-передачі наданих робіт.

Так, за результатами роботи складались акти виконаних робіт від 30.04.2018, 31.05.2018, 30.06.2018, 31.07.2018, 31.08.2018, 30.09.2018, 31.10.2018, 30.11.2018, 17.12.2018 (а.с.25, 27, 29, 31, 33, 35, 37, 39, 41) за якими замовник приймав виконану роботу та оплачував по обсягу і якості.

Крім того, до матеріалів справи надано звіти ФОП ОСОБА_1 про застрахованих осіб, що підтверджують звітування позивачем у визначені строки до контролюючих органів з інформуванням останніх про наявність укладених цивільно-правових договорів (а.с.43-77).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що громадянка ОСОБА_5 заяву про прийняття на роботу не подавала, в судовому засіданні повідомила, що наміру працевлаштовуватись за трудовою угодою не мала.

Відповідачем не доведено факту наявності між позивачем та вказаною громадянкою трудових відносин, що мали постійний характер за певною кваліфікацією. Доказів дотримання нею внутрішнього трудового розпорядку до матеріалів справи не надано.

На підтвердження цивільно-правового характеру у вказаних правовідносинах до матеріалів справи надано звіти ФОП ОСОБА_1 про застрахованих осіб, що підтверджують звітування позивачем у визначені строки до контролюючих органів з інформуванням останніх про наявність укладених цивільно-правових договорів (а.с.43-77).

Відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови №ЖИ175/ЖТ4268/92/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 26.12.2018 та не обґрунтовано наявність певних порушень трудового законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у відносинах з громадянкою ОСОБА_5 .

Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не надано належних доказів на підтверджують наявність порушень позивачем законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що постанова №ЖИ175/ЖТ4268/92/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 26.12.2018 винесена з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а позов задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно з абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом ч.3, 4 ст.265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до частини 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначене, ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України і ч.3 ст.41 Кодексу про адміністративні правопорушення України передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Штраф за ч.2 ст.265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за ч.3 ст.41 Кодексу України про адміністративні правопорушення є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд звертає увагу, що стаття 265 КЗпП, і стаття 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014.

Вищезазначений закон передбачав введення ст.265 КЗпП фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

В свою чергу, ст.41 КУпАП має на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Тобто, ключової відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст.265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст.41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП і ч.3 ст.41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки, в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність та одне й те саме правопорушення, для застосування ст. 61 Конституції України необхідно з`ясувати чи належить відповідальність, передбачена статтею 265 КЗпП України і статтею 41 КУпАП до одного виду.

Так, диспозиції абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.3 ст.41 КУпАП в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні: "фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)", а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача - ідентичні.

Враховуючи вищенаведені ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам людини, колегія суддів дійшла висновку, що правопорушення, передбачені у ч.2 ст.265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у частині 3 ст.41 КУпАП, належить до адміністративної відповідальності.

Застосовуючи ці підходи до справи, що розглядається, колегія суддів звертає увагу, що постановою Лугинського районного суду Житомирської області від 15.03.2019 адміністративну справу відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП закрито в зв`язку із закінченням строку про притягнення до адміністративної відповідальності. Дана постанова набрала законної сили.

Згідно з ч.4, 5 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно ч.6, 7 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, враховуючи положення ч.6 ст.78 КАС України та постанову Лугинського районного суду Житомирської області від 15.03.2019, суд приходить до висновку, що провадження у вище вказаній справі закрите не за реабілітуючими обставинами. Однак, колегія суддів приходить до висновку, що особу не може бути притягнуто до відповідальності за одне те саме правопорушення двічі у відповідності до ст.61 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому, оскільки, позивач є фізична особа-підприємець, а відтак, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору) за ч.2 ст.265 КЗпП України і ч.3 ст.41 КУпАП, та прийняттям рішення щодо правопорушення відповідно до ч.3 ст.41 КУпАП України, відсутні й підстави для притягнення позивача до правопорушення, передбаченого ч.2 ст.265 КЗпП України.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, на підтвердження цивільно-правового характеру відносин між ФОП ОСОБА_1 . та громадянкою ОСОБА_5 до матеріалів справи надано цивільно-правові угоди та акти про прийняття-передачі виконаних робіт.

Цивільно-правові угоди були укладені 01.04.2018, 01.05.2018, 01.06.2018, 01.07.2018, 01.08.2018, 01.09.2018, 01.10.2018, 01.11.2018, 01.12.2018 (а.с.26, 28, 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42).

З угод вбачається, що сторони домовились про виконання робіт з приготування страв, миття посуду та прибирання.

Аналіз змісту вказаних угод дозволяє зробити висновок про наявність договірного характеру у відносинах між громадянкою ОСОБА_5 та позивачем по справі. Доказів того, що вказана громадянка підпорядковувалась правилам внутрішнього трудового розпорядку замовника не має. Факт виконання відповідних робіт з боку підрядника засвідчується актами приймання-передачі наданих робіт.

Так, за результатами роботи складались акти виконаних робіт від 30.04.2018, 31.05.2018, 30.06.2018, 31.07.2018, 31.08.2018, 30.09.2018, 31.10.2018, 30.11.2018, 17.12.2018 (а.с.25, 27, 29, 31, 33, 35, 37, 39, 41) за якими замовник приймав виконану роботу та оплачував по обсягу і якості.

Заборони на укладення договорів цивільно-правового характеру між підприємством і працівником на виконання робіт чи надання послуг, законодавством не встановлено.

В свою чергу, відповідачем не доведено факту наявності між позивачем та вказаною громадянкою трудових відносин, що мали постійний характер за певною кваліфікацією. Доказів дотримання нею внутрішнього трудового розпорядку до матеріалів справи не надано.

Як вірно вказав суд першої інстанції, на підтвердження цивільно-правового характеру у вказаних правовідносинах до матеріалів справи надано звіти ФОП ОСОБА_1 про застрахованих осіб, що підтверджують звітування позивачем у визначені строки до контролюючих органів з інформуванням останніх про наявність укладених цивільно-правових договорів (а.с.43-77).

А тому, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Ватаманюк Р.В. Полотнянко Ю.П.