Справа № 160/775/19
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2019 року Справа № 160/775/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в якій просить: визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП №58063607 від 15.01.2019р.
Від відповідача надійшов відзив на позов в якому зазначено, що станом на 15.01.2019 року день відкриття виконавчого провадження №58063607 у відповідача були відсутні будь-які документи з приводу виконання позивачем (боржником) вимог виконавчого листа №0440/7202/18. Також зазначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів), а тому жодних підстав для звільнення позивача від сплати виконавчого збору не було. Таким чином, відповідач вважає, що постанова №58063607 від 15.01.2019 року винесена без порушень, відповідає всім вимогам та порядку її оформлення, у зв`язку з чим, просив у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року прийнято до свого провадження вказану справу та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
За правилами частини 6 статті 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Таким чином, першим днем для прийняття рішення по даній справі є 03.08.2019 - вихідний день (субота), у зв`язку з чим, з урахуванням днів відпуски, дане рішення прийнято першим робочим днем - 06.08.2019р.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 15.01.2019 було відкрито виконавче провадження ВП №58063607 за виконавчим листом Дніпропетровського окружного адміністративного суду №0440/7202/18, виданим 27.12.2018, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити обчислення та перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 з розміру 70 відсотків на розмір 90 відсотків відповідних сум грошового забезпечення зі строком проведення перерахунку 01.01.2018 р. та виплачувати її відповідно до Порядку, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. №103.
Вказані постанови отримано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 16.01.2019 року, що підтверджується відповідним штампом Управління вх.№925/20 на супровідному листі №02.1-33/656 від 15.01.19р.. копія якого наявна в матеріалах справи.
Не погоджуючись з постановою про стягнення виконавчого збору від 15.01.2019 ВП №58063607 позивач звернувся до суду з даним позовом.
Згідно із статтею 124 Конституції України та статті 370 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх без винятку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, організацій, установ, посадових осіб, окремих громадян та їх об`єднань і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно із ч. 5 ст. 26 вказаного Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.
Ч. 6 ст. 26 Закону № 606-XIV передбачає, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Відповідно до ч. 1 ст. 27 даного Закону, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Ч. 9 ст. 27 Закону № 606-XIV визначає, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 вказаного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
При цьому за приписами ч.3 ст.40 України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення передбачений у ст. 63 Закону України № 606-XIV.
Так, згідно ч. 1 ст. 63 Закону № 606-XIV, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Суд звертає увагу на вимоги ч.ч.3, 4 т.27 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Жодних підстав для звільнення позивача від сплати виконавчого збору, визначених ст.27 Закону № 1404-VIII, у даній справі не має.
Аналізуючи наведені положення суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач не виконав вимоги державного виконавця стосовно виконання рішення за виконавчим листом №0440/7202/18 виданий Дніпропетровським окружним адміністративним судом 27.12.2018р. у встановлений 10 денний строк.
З урахуванням того, що на момент відкриття виконавчого провадження позивачем (боржником) у добровільному порядку рішення не виконано, суд робить висновок щодо правомірності винесення державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 15.01.2019 ВП №58063607.
Також суд звертає увагу, що стягнення виконавчого збору є складовою процедури виконавчого провадження, яке здійснюється державним виконавцем у межах виконавчого провадження незалежно від проведення конкретних виконавчих дій.
Сам факт початку процедури примусового виконання рішення - відкриття виконавчого провадження, встановлення строку для добровільного виконання рішення тощо, є достатньою підставою для подальшого стягнення з боржника виконавчого збору.
Щодо посилання позивача на постанову Верховного Суду від 22.02.2018 року у справі №816/823/17, стосовно того, що касаційний суд роз`яснив, що після зміни правового регулювання відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документу стягувачу з підстав передбачений пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини 1 ст.37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини 1 ст.39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, суд зазначає наступне.
Аналіз норм в постанові Верховного Суду від 22.02.2018 року здійснено в редакції Закону України "Про виконавче провадження" до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 року (набрав чинності 28.08.2018р.), яким частину четверту статті 27 викладено в такій редакції: Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність будь-яких належних та допустимих доказів виконання позивачем (боржником) в добровільному порядку рішення суду №0440/7202/18 до прийняття оскаржуваної постанови від 15.01.19р., суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є такою, що прийнята у відповідності до чинного законодавства і підстави її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Згідно ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Н.В. Турлакова