Справа № Н/806/475/17
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № Н/806/475/17

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

09 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Курка О. П. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Болохівського А ОСОБА_2 В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року (повний текст якої складено 24 червня 2019 року у м. Житомирі) за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної державної адміністрації, Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації про визнання звільнення незаконним, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

22.04.2019 позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 у адміністративній справі №806/475/17.

Зазначена заява обґрунтована тим, що постановою суду від 31.10.2017 у справі №806/475/17 у задоволенні його позову про визнання звільнення незаконним, поновлення на посаді начальника Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації відмовлено. На переконання позивача, наявні підстави для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Як на нововиявлену обставину посилається на листування між Держпраці України та Мінсоцполітики України, з якого вбачається, що подана ним 08.12.2016 заява до Держпраці України про призначення на посаду першого заступника начальника Управління Держпраці у Житомирській області, 09.12.2016 надіслана до Мінсоцполітики на погодження кандидатури для подальшого призначення за переведенням з Житомирської ОДА. Подана ним 14.12.2016 до Житомирської ОДА заява про звільнення з подальшим переведенням до Управління Держпраці у Житомирській області надіслана до Мінприроди на погодження. Проте, 27.01.2017 Житомирська ОДА звільнила його за угодою сторін, чим спричинила зняття з розгляду питання погодження та унеможливила завершення процедури переведення. Позивач вказує, що наявне листування свідчить, що наміри як його, так і Житомирської ОДА після подання заяви про звільнення за угодою сторін змінилися, і обидві сторони розпочали процес звільнення за переведенням до Управління Держпраці у Житомирській області.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що при підготовці до розгляду справи ним виявлено веб-сторінку, яка містить офіційні заяви керівника віповідача від 26.01.2017 про те, що дійсно позивач та відповідач досягли згоди про переведення, проте звільнення має відбуватися за угодою сторін, оскільки позивача затримано працівниками правоохоронних органів. Водночас, суд першої інстанції протиправно, всупереч ст.ст. 9, 81, 114, 115 КАС України відмовив йому у забезпеченні доказів та такий доказ не дослідив, чим зумовив розгляд заяви про перегляд за нововиявленими обставинами за відсутності повноти доказів та офіційного з`ясування обставин.

31 липня 2019 року та 02 серпня 2019 року до суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу від відповідачів, в яких останні вказали на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Представник відповідача - Житомирської обласної державної адміністрації в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інший відповідач, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, повноважного представника в судове засідання не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, (пояснення позивача), перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.02.2017 позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирської обласної державної адміністрації, Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації, в якому просив змінити формулювання його звільнення, вказавши формулювання звільнення - 31.12.2016 за власним бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України.

19.06.2017 позивачем подано заяву про уточнення (зміну) позовних вимог, у якій він просив визнати незаконним його звільнення з посади начальника Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації, поновити на вказаній посаді з 27.01.2017 та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в задоволені позову, суд зазначив, що на користь висновку про наміри звільнитися та небажання виконувати посадові обов`язки свідчить той факт, що позивач з часу написання заяви про звільнення за угодою сторін, тобто з 23.11.2016 жодного дня не приступав до виконання посадових обов`язків. Оскільки позивач з 23.11.2016 постійно перебував на лікарняних та у щорічних відпустках, за відсутності погодження на звільнення, відповідач не мав фактичної можливості звільнити згідно поданої заяви, тому отримавши від Міністерства екології та природних ресурсів погодження, ОСОБА_1 правомірно було звільнено в останній день відпустки. Наказ про звільнення в порядку переведення за його згодою на іншу роботу видається на підставі відповідного звернення нового роботодавця з проханням звільнити працівника в порядку переведення. Разом з тим, відповідного листа з Управління Держпраці в Житомирській області з проханням звільнити ОСОБА_1 за переведенням, надано не було. Посилання позивача на те, що ним було відкликано свою заяву від 23.11.2016 шляхом подання ним 14.12.2016 нової заяви про звільнення за переведенням, суд оцінив критично, оскільки взаємної згоди між працівником і роботодавцем щодо анулювання попередньої згоди про звільнення позивача за угодою сторін досягнуто не було.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2018 апеляційна скарга залишена без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.03.2019 постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2018 залишено без змін.

22.04.2019 позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 у адміністративній справі №806/475/17.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.2017, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачем у своїй заяві обставини не можуть вважатись нововиявленими в розумінні ст. 361 КАС України, оскільки жодним чином не спростовують висновку суду, викладеного в постанові від 31.10.2017 про правомірність звільнення позивача з посади начальника Управління екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації за угодою сторін та відсутність необхідної умови для звільнення за переведенням - згоди іншого органу, який не був стороною у спірних правовідносинах.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Частиною 4 ст. 361 КАС України вказано, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, ст. 361 КАС України встановлює вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, помилковість яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду.

При цьому, нововиявленими є обставини (як фактичного, так і правового характеру), які: об`єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи; не були відомі і не могли бути відомі на той час особі, яка звертається із заявою, та не були встановлені судом; обставини мають бути істотними, тобто такими, що впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Наявність цих умов для визнання обставини нововиявленою є обов`язковою.

Істотними обставинами справи вважаються такі, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді адміністративної справи, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Правєдная проти Росії" від 18.11.2004 зазначає, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане сумніву (справа Брумареску проти Румунії, постанова від 28.10.1999). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин.

Тобто, процедура скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

При цьому, нововиявлені обставини слід відрізняти від нових обставин, що виникли після вирішення справи та ще не існували на час її розгляду, а також обставини, що зазнали змін після прийняття судом рішення. Їх виявлення не може бути підставою для перегляду судового рішення.

Також слід розрізняти нововиявлені обставини, як факти та нові докази, як підтвердження факту. Нововиявлені обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами й не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались адміністративним судом у процесі розгляду справи. Перегляд та скасування постанови або ухвали, яка набрала законної сили, на підставі необґрунтованого ствердження про відкриття нових обставин є припустимим.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі особі, слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї на час розгляду справи.

Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Аналогічні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі 2а-7523/10/1270, від 10.04.2019 у справі № 813/8070/14.

Отже, істотними для розгляду адміністративної справи є обставини, які представляють сутність адміністративної справи та можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили по ній, та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що є учасниками розгляду справи в суді; не можуть бути визнані нововиявленими обставинами такі обставини, які виникли або змінилися після прийняття рішення чи винесення ухвали, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, апеляційній чи касаційній скарзі, або ті, які могли бути встановлені при виконанні судом вимог процесуального закону щодо всебічного і повного дослідження обставин справи.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення його заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Зі змісту заяви від 22.04.2019 вбачається, що як на підставу для перегляду постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 за нововиявленими обставинами позивач посилається на листування між Держпраці України та Мінсоцполітики України, про яке він дізнався у квітні 2019 року та з якого слідує, що його заяву про прийняття на роботу до Управління Держпраці у Житомирській області було направлено до Мінсоцполітики на погодження. Вказані обставини, на його думку, підтверджують недосліджені судом раніше підстави зміни волевиявлення його та Житомирської ОДА з відносин щодо звільнення за згодою сторін на відносини звільнення за переведенням.

В матеріалах заяви міститься копія листа Держпраці від 09.12.2016 №12229/1/11-ДП-16, який адресований Міністру соціальної політики України про погодження кандидатури ОСОБА_1 на посаду першого заступника начальника Управління Держпраці у Житомирській області (т. 2 а.с.158).

Між тим, судом першої інстанції вірно зауважено, що такий лист позивачу направлено 12.04.2019 Мінсоцполітики на звернення ОСОБА_1 від 06.04.2019. Позивачем, факт звернення у квітні 2019 до Мінсоцполітики для отримання листів з Держпраці у суді першої інстанції не заперечувався (т. 2 а.с. 157).

Тобто, позивач лише після набрання судовим рішенням у встановленому законом порядку законної сили, направив запит для отримання такої інформації.

Крім того, суд першої інстанції вказав на те, що позивач не зміг пояснити та не надав доказів на підтвердження того, які об`єктивні перешкоди заважали йому своєчасно, тобто в ході розгляду справи, дізнатися про наявність такого листування та надати його до суду. Вказане свідчить про те, що позивач за бажання міг би дізнатися про існування такої обставини завчасно, проте з невідомих причин цього не зробив, суду доказів протилежного не надав, що вказує на не набуття цією обставиною ознак нововиявленої.

Натомість, апелянт наполягає на тому, що ним в суді першої інстанції надано пояснення про те, що він хворів і займався кримінальним провадженням і у справі наявні відповідні докази.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що ні до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ні в ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не додано жодних доказів, які б підтвердили наявність об`єктивних перешкод, що заважали йому своєчасно, тобто в ході розгляду справи по суті, дізнатися про наявність такого листування та надати його до суду. Що ж до тверджень апелянта про те, що він хворів і займався кримінальним провадженням, що позбавило його можливості отримати копії вищевказаних листів раніше, то колегія суддів вказує, що матеріалами справи підтверджується той факт, що зазначені обставини не позбавили позивача можливості приймати особисту участь у судових засіданнях при розгляді справи по суті як суді першої, так і апеляційної інстанціях, а відтак останній мав реальну можливість реалізувати надане йому право на отримання та подання до суду відповідних доказів (листів) до моменту набрання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року законної сили.

Стосовно посилань апелянта на те, що він не міг знати про таке листування і не мав мотиву цікавитися процесом переведення, оскільки його звільнено за угодою сторін, суд апеляційної інстанції взагалі оцінює критично, оскільки саме позивач був суб`єктом, який ініціював процес його звільнення у зв`язку із переведенням (т.2 а.с.159), а відтак останній мав об`єктивну потребу цікавитись результатами здійснення даної процедури.

Крім того, судом першої інстанції вірно зауважено, що сторонами у спірних правовідносинах щодо звільнення позивача, були ОСОБА_1 та Житомирська обласна державна адміністрація, а не Держпраці України.

Наявність листування між Держпраці України та Мінсоцполітики жодним чином не спростовує факту відсутності погодження Управління Держпраці у Житомирській області з проханням звільнити ОСОБА_1 за переведенням, що було необхідною умовою для такого звільнення, а також не підтверджує доводи позивача про зміну волевиявлення сторін та наміри Житомирської ОДА звільнити позивача на таких умовах.

Вказаним обставинам та їх доказам стосовно поданої позивачем 14.12.2016 заяви про звільнення за переведенням судом було надано відповідну правову оцінку в ході розгляду справи по суті, що в подальшому було підтверджено судами апеляційної та касаційної інстанції.

При цьому, не відносяться до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованою позицію суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не наведено конкретних обставин (юридичних фактів), що могли вплинути на прийняте судом рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час вирішення справи, а тому наведені позивачем обставини не є нововиявленим в розумінні ст. 361 КАС України і доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Зважаючи на те, що решта доводів апеляційної скарги стосується незгоди позивача з ухвалою суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні його клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням, а саме огляду відповідної веб-сторінки та являє собою виклад безпосередньої інформації, яка розміщена на такій веб-сторінці, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що такі аргументи апелянта не вказують на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при винесенні ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.2017, а відтак не мають ключового значення при вирішенні апеляційної скарги і їм не надається оцінка судом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.2017 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 жовтня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Курко О. П. Гонтарук В. М.