Справа № 607/15001/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2019 року

Київ

справа №607/15001/16-а

провадження №К/9901/3945/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання неправомірними дій щодо надання недостовірної інформації, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: Сапіги В. П. (головуючий), Довгої О. І., Запотічного І. І.

І. Обставини справи

1. 26 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання неправомірними дій щодо надання недостовірної інформації.

2. Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області постановою від 25 вересня 2017 року позов задовольнив частково: визнав неправомірними дії виконавчого комітету Тернопільської міської ради, які полягають у наданні ОСОБА_1 недостовірної інформації про відключення будинку АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення, яка викладена у листі виконавчого комітету Тернопільської міської ради №2424/02 від 29.03.2013 року, адресованому ОСОБА_1 ; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання неправомірними дій щодо надання недостовірної інформації - відмовив.

3. Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11 грудня 2017 року скасував постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2017 року та залишив без розгляду адміністративний позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради про визнання неправомірними дій щодо надання недостовірної інформації.

4. Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач пропустив установлений процесуальним законом строк звернення до суду та не надав доказів поважності причин його пропуску.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини

5. 29 березня 2013 року виконавчий комітет Тернопільської міської ради листом № 2424/02 повідомив позивача - ОСОБА_1 про те, що будинок АДРЕСА_1 повністю відключений від мереж централізованого опалення.

6. 21 червня 2016 року Тернопільською обласною державною адміністрацією направлено позивачу лист за № 305/01-11, згідно з яким фактично будинок АДРЕСА_1 не було відключено від мережі централізованого опалення, що підтверджується актом робочої групи працівників ПП «Наш дім» від 25 лютого 2016 року про обстеження внутрішньо-будинкової мережі теплопостачання житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Проведеним обстеження не виявлено розриву в місці під`єднання внутрішньо-будинкової мережі теплопостачання до зовнішньої мережі теплопостачання. Вказаний лист позивач отримала 24 червня 2016 року .

7. В аспекті питання дотримання строку звернення до адміністративного суду суд апеляційної інстанції також зазначив, що за змістом позовної заяви про захист прав споживача від 12 травня 2015 року, що знаходиться в матеріалах справи, позивачем зазначено про те, що квартира АДРЕСА_2 була підключена до мережі централізованого теплопостачання, теплогенеруюча установка мережі (котельня за адресою вул. Малишка, 12 а , яка перебувала на балансі у БУ-2), продовжувала функціонувати і в наступний опалювальний період 2012-2013 років.

8. Тернопільським відділом поліції ГУНП в Тернопільській області в кінці 2015 року та у лютому 2016 року проводилась перевірка звернень ОСОБА_1 щодо правомірності відключення будинку АДРЕСА_1 від мережі централізованого теплопостачання та правоохоронним органом встановлено, що зазначений будинок не відключався від мереж централізованого опалення після того як ПП «Наш дім» на запит поліції було надано акт обстеження мережі теплопостачання від 25 лютого 2016 року.

9. Апеляційний суд також зауважив, що позивач не заперечувала тієї обставини, що за наслідками перевірки звернень Тернопільським відділом поліції ГУНП в Тернопільській області їй було повідомлено про результати такої.

ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції

10. Позивач, уважаючи судове рішення суду апеляційної інстанції ухваленим із порушенням вимог процесуального закону, подала касаційну скаргу.

11. У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

12. Представник відповідачів подав відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

ІV. Нормативне врегулювання

13. За змістом частин першої, другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, звернення позивача до суду та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

14. За правилами статті 100 вказаного Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

15. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку (частина дев`ята статті 103 зазначеного Кодексу).

16. Відповідно до статті 159 цього ж Кодексу судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

V. Позиція Верховного Суду

17. Проаналізувавши аргументи касаційної скарги, матеріали справи та висновки апеляційного суду, покладені в основу мотивування оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд виходить із такого.

18. Передусім суд апеляційної інстанції помилково зазначив, що позивач звернулась до суду з цим позовом 28 грудня 2016 року, пославшись на відбиток штемпелю реєстрації вхідної кореспонденції суду першої інстанції, адже відповідно до відміток установи поштового зв`язку, що містяться на конверті, в якому направлено позов, останній здано на пошту 26 грудня 2016 року.

19. При цьому аналіз положень статті 100 КАС України у вищезгаданій редакції дає підстави для висновку про те, що залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки при встановленні обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та з`ясування причин пропуску цього строку.

20. Як вже зазначено, суд апеляційної інстанції вважав, що позивач повинна була дізнатись про недостовірність викладеної у спірному листі інформації про відключення будинку від мереж централізованого опалення, за результатом перевірки, проведеної Тернопільським відділом поліції ГУНП в Тернопільській області в кінці 2015 року та у лютому 2016 року.

21. Верховний Суд вважає такі висновки зробленими на підставі припущень, адже матеріали справи не містять доказів доведення до відома позивача результатів указаних перевірок, а той факт, що позивач не заперечувала свою поінформованість щодо цих результатів, не дає підстав для визначення конкретної дати такої поінформованості.

22. Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

23. У рішеннях від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

24. Із Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини» слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

25. Як уже зазначено, лист Тернопільської обласної державної адміністрації від 21 червня 2016 року № 305/01-11 позивач отримала 24 червня 2016 року. Отже, останнім днем шестимісячного строку звернення до суду є 24 грудня 2016 року. Оскільки цей день є вихідним днем (субота), позивач, здавши позов на пошту 26 грудня 2016 року (понеділок), не пропустила строку звернення до адміністративного суду.

26. Отже, апеляційний суд, неправильно встановивши обставини справи, дійшов помилкового висновку про наявність факту пропущення позивачем строку звернення до суду та помилково залишив адміністративний позов без розгляду.

VІ. Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

27. За наведеного правового регулювання та обставин справи Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до прийняття незаконної постанови, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

28. Таким чином, з огляду на приписи частини першої статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

VІІ. Судові витрати

29. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у справі № 607/15001/16-а (провадження № 876/10926/17) скасувати, а справу направити до Восьмого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич