Справа № 140/2302/19
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2302/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд із позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-1766-52.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.05.2019 відповідачем протиправно прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1766-52 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 20760,24 грн, оскільки позивач в 2017-2018 роках не вів юридичну практику, в тому числі адвокатську діяльність та взагалі не отримував дохід від такої діяльності, як самозайнята особа, оскільки являється пенсіонером, інвалідом другої групи та не являється платником єдиного внеску. Вважає, що оскаржувана вимога винесена безпідставно та протизаконно, оскільки підписана від імені ГУ ДФС у Волинській області особою, яка не має повноважень на її підписання, внесення і ведення - начальником Ковельського управління ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_2 , відповідач зобов`язаний був зупинити винесення відносно позивача нових вимог і рішень, поки не буде ухвалене судом рішення, предметом якого є оскарження вимоги по сплаті боргу (недоїмки) від 14.02.2019 №Ф-1766-52 в сумі 18006,06 грн. Крім того, вказує на те, що оскаржувана вимога винесена в порушення порядку обчислення і сплати єдиного внеску, який не проводив відповідач, так як згідно ч.2 і ч.3 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) - обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських і інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суму яких (якого) відповідно до вказаного Закону нараховується єдиний внесок.

Ухвалою суду від 14.08.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1-1а).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а.с.36-38) відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на правомірність винесення контролюючим органом оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-1766-52. ОСОБА_1 . є фізичною особою, що займається незалежною професійною діяльністю та має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. З 02.02.2010 перебуває на обліку податкового органу, є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Оскільки станом на 30.04.2019 згідно із даними АІС «Податковий блок» в інтегрованій картці ОСОБА_3 обліковувався борг з єдиного внеску в розмірі 20760,24 грн, тому ГУ ДФС у Волинській області винесено оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 № Ф-1766-52. При цьому відповідач зазначив, що відсутні будь-які відомості про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 , позивач не знятий з обліку як платник ЄСВ, як особа, що проводить незалежну професійну діяльність. З наведених підстав просив в задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив від 06.09.2019 позивач підтвердив власну правову позицію, не погоджуючись із доводами протилежної сторони (а.с.46-51).

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 24.12.2009 Волинська обласна КДКА видала ОСОБА_1 свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №432, що підтверджується витягом із офіційного сайту Національної асоціації адвокатів України (а.с.57), та перебуває на обліку контролюючого органу як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність.

ГУ ДФС у Волинській області 13.05.2019 сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1766-52 в розмірі 20760,24 грн (а.с.41).

Позивачем в адміністративному порядку оскаржено вимогу від 13.05.2019 №Ф-1766-52 до ДФС України (а.с.10).

Рішенням ДФС від 08.07.2019 №31361/6/99-99-11-05-02-25 вимогу ГУ ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-1766-52 залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення (а.с.11).

Надаючи правову оцінку спірній вимозі про сплату боргу (недоїмки), суд враховує наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом №2464-VI.

В силу вимог частини першої статті 2 даного Закону його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

За приписами частини четвертої статті 8 Закону №2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 14 Закону №2464-VI на органи доходів і зборів покладено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Як визначено частиною першою статті 3 вказаного Закону, збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами, зокрема, обов`язковості сплати; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Згідно із частинами другою, третьою статті 9 вказаного Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно із абзацом другим пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції Закону України від 01.01.2017) у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За визначеннями, наведеними у пунктах 4, 5 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця, тоді як, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

З урахуванням наведеного, мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 704,00 грн на місяць (3200,00 грн х 22%, де 3200,00 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017); мінімальний страховий внесок у 2018 році становив 819,06 грн на місяць (3723,00 грн х 22%, де 3723,00 грн - розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018); мінімальний страховий внесок у 2019 році становить 918,06 грн (4173,00 грн х 22%, де 4173,00 грн - розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2019).

Отже, системний аналіз вказаних норм Закону №2464-VI дає підстави дійти висновку про те, що платники, зареєстровані у встановленому порядку як особи, які провадять незалежну професійну діяльність (в тому числі адвокатську), у разі не отримання доходу (прибутку) від такої діяльності у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, а сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), згідно зі статтею 13 якого, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 1 частини першої частини третьої статті 31 Закону №5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Положеннями статті 32 Закону №5076-VI встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Виходячи зі змісту частин п`ятої, шостої статті 31 Закону №5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (частина перша статті 17 Закону №5076-VI).

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Водночас, як вбачається з витягу Національної асоціації адвокатів України (а.с.57), право позивача на заняття адвокатською діяльністю не зупинено та не припинено.

У таблиці 3 звітів про суми нарахованого єдиного внеску за 2017, 2018 роки ОСОБА_1 відображено нульовий дохід (а.с.16-19).

За таких обставин, позивач, котрий у 2017-2018 роках не провадив незалежної професійної адвокатської діяльності та не отримував доходу від такої діяльності, був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року, у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску.

З огляду на вищевказане, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що у зв`язку із не здійсненням адвокатської діяльності та не отриманням протягом 2017 - 2018 роках доходу від цієї діяльності він не є платником єдиного внеску, оскільки навіть у разі не отримання доходу від такої діяльності він зобов`язаний був визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом, а сума єдиного внеску не могла бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Вирішуючи питання правомірності оскаржуваної вимоги, суд виходить з такого.

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

За правилами частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі - Інструкція №449), врегульований порядок стягнення заборгованості з платників.

Згідно із абзацами другим, третім пункту 2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Абзацами першим - четвертим пункту 3 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Відповідно до абзаців сьомого - чотирнадцятого пункту 3 розділу VI Інструкції №449 у випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій). Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.

Як передбачено підпунктом 4 пункту 1 розділу ІІ Інструкції №449, платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

За приписами абзацу першого пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Отже, особі, які провадить незалежну професійну діяльність, як платнику, який на кінець календарного місяця має недоїмку зі сплати єдиного внеску (борг зі сплати фінансових санкцій), на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів формується та надсилається вимога про сплату боргу (недоїмки) протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Таким чином, оскільки 19.04.2019 на підставі абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI настав строк сплати єдиного внеску за I квартал 2019 року, станом на 30.04.2019 за позивачем обліковувалася недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 20760,24 грн, тому відповідач правомірно сформував та направив позивачу оскаржувану вимогу від 13.05.2019 №Ф-1766-52 про сплату боргу в частині вимоги сплати недоїмки в сумі 20760,24 грн.

Крім того, суд не бере до уваги доводи про те, що оскаржувана вимога сформована з порушенням процедури, тобто не на підставі акту перевірки, виходячи з такого.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Разом з тим, за приписами абзацу першого пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується: на підставі актів документальних перевірок або звітів платника про нарахування єдиного внеску або облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів. Крім того, виходячи із положень абзаців першого - четвертого пункту 3 розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів або платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску або платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

На думку суду, приписи частини третьої статті 9 Закону №2464-VI стосуються питань обчислення єдиного внеску, а не застосування заходів впливу та стягнення, порядок яких врегульований статтею 25 Закону №2464-VI та Інструкцією №449, яка надає право органу доходів і зборів надсилати платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) не лише на підставі даних документальних перевірок, а й у зв`язку із наявністю у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску чи фінансових санкцій, на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Суд також не бере до уваги доводи позивача про те, що оскаржувана вимога підписана і винесена в порушення абзаців третього, четвертого частини чотирнадцятої статті 25 Закону №2464-VI з огляду на те, що після оскарження у судовому порядку вимоги ГУ ДФС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2019 №Ф-1766-52, відповідач зобов`язаний був зупинити винесення відносно позивача нових вимог і рішень до ухвалення судового рішення чи зупинити перебіг строку сплати виплат по винесеним вимогам чи рішенням, виходячи з такого.

Відповідно до абзаців третього, четвертого частини чотирнадцятої статті 25 Закону №2464-VI оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов`язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки. Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень органу доходів і зборів щодо нарахування пені та застосування штрафів.

На думку суду, приписами абзаців третього, четвертого частини чотирнадцятої статті 25 Закону №2464-VI передбачено лише зупинення строку сплати фінансових санкцій у випадку оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій та не заборонено органу доходів і зборів в подальшому формувати вимогу про сплату боргу. Суд також звертає увагу на положення абзацу сьомого пункту 4 розділу VI Інструкції №449, якими передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Крім того, пункт 5 розділу VI Інструкції №449 регулює порядок узгодження вимоги (набрання нею чинності), з якого вбачається, що подальше винесення вимоги, у якій частково відображена недоїмка, зазначена у попередній вимозі, не призводить до подвійного стягнення, оскільки згідно із пунктом 11 пункту 5 розділу VI Інструкції №449 якщо платник частково сплатив суми недоїмки, та/або фінансових санкцій, та/або пені, зазначені у вимозі, до завершення строку остаточного узгодження, до органів державної виконавчої служби/органів Казначейства вимоги, які набрали чинності, пред`являються з урахуванням погашених сум боргу на дату пред`явлення.

Доводи позивача про те, що оскаржувана вимога підписана від імені ГУ ДФС у Волинській області начальником Ковельського управління ГУ ДФС у Волинській області Левчук О.А., яка не має повноважень на її підписання, внесення і ведення не заслуговують на увагу з огляду на те, що наказом ГУ ДФС у Волинській області від 19.12.2018 №4615 «Про надання повноважень» начальнику Ковельського управління ОСОБА_2 з 20.12.2018 надані повноваження на виконання певних функцій, передбачених Податковим кодексом України, законодавством з інших питань, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, в т. ч. підпис вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску (пункт 4 статті 25 Закону №2464-VI) (а.с.42).

Отже, оскільки позивач не виконав свого обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску, відповідач правомірно відповідно до вимог Закону №2464-VI обчислив суми єдиного внеску за 2017-І квартал 2019 роки в загальному розмірі 20760,24 грн, що зазначив в оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Суд також враховує, що позивач з аналогічних підстав оскаржував в судовому порядку вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 року №Ф-1766-52. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 у справі №140/2782/18, яке набрало законної сили 20.06.2019, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 №Ф-1766-52, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій