Справа № 320/1684/19
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2019 року № 320/1684/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Енергопром" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними дій та наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ЕНЕРГОПРОМ» з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ № 281 від 07.02.2018 року про проведення документальної позапланової виїзної перевірки;

визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про відсутність у ГУ ДФС у Київській області правових підстав для прийняття оскаржуваного наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЕКО-ЕНЕРГОПРОМ» відповідно до пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України. У наказі не зазначено, які безпосередньо недостовірні дані містяться в деклараціях з ПДВ позивача. Неможливо ідентифікувати фактичну підставу для призначення перевірки. На переконання позивача, письмовий запит контролюючого органу не містив відомостей про факти, які б свідчили про порушення ТОВ «ЕКО-ЕНЕРГОПРОМ» вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС, проте відповідь на цей запит надана була своєчасно. Крім того, позивач зазначив, що перевірка, про яку нібито провів відповідач, не могла була розпочата, оскільки не було допуску посадових осіб до проведення перевірки через відсутність підстав для проведення перевірки.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що витребування податковим органом запитуваних відомостей у позивача було зумовлено аналізом баз даних податкової та фінансової звітності. Запит ГУ ДФС у Київській області від 10.08.2017 № 5103/10/10-36-14-14 містив передбачену пунктом 73.3 статті 73 ПК України підставу для надіслання такого запиту, а саме: виявлення недостовірних даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати. У свою чергу, позивач у відповідь на отриманий запит направив лист від 05.09.2017 № 05.09.17-1, у якому не надав запитуваної інформації. Таким чином, оскільки позивач не надав пояснень та їх документального підтвердження щодо запитуваної інформації, тому відповідачем правомірно винесено наказ про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 07.02.2018 № 281.

Крім того, зазначив, що оскаржуваний наказ вичерпав свою дію після складання акту перевірки від 23.02.2018 № 122/10-36-14-14/35998376. Про допуск до перевірки свідчать підписи директора на наказі. Таким чином, оскільки допуск до проведення перевірки відбувся, дії контролюючого органу щодо призначення та проведення перевірки не є такими, що порушують права позивача. При цьому, позивач не позбавлений права оскаржити прийняті за результатами фактичної перевірки рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2019 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

До початку судового засідання представники позивача та відповідача подали через канцелярію суду заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ТОВ «ЕКО-ЕНЕРГОПРОМ» отримало від ГУ ДФС у Київській області письмовий запит «Про надання письмового пояснення та документального підтвердження» від 10.08.2017 № 5103/10/10-36-14-14. В тексті цього Запиту відповідач у зв`язку з виявленням фактів, що свідчать про недостовірність визначених позивачем даних що містяться у податкових деклараціях з ПДВ, поданих ТОВ «ЕКО-ЕНЕРГОПРОМ» за період квітень-червень 2017 по взаємовідносинах з ТОВ «АСЕДА», ТОВ «КРЕАТОН ПЛЮС» та ТОВ «ОУПЕН ТРЕЙД» за період грудень 2016 - червень 2017 року. Посилаючись на норми пп. 16.1.5 і 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20, п. 3 абз. 3 п. 73.3 ст. 73, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, - просив позивача упродовж 15-ти робочих днів з дня, наступного за днем отримання цього запиту, надати інформацію (пояснення та їх документальні підтвердження - засвідчені копії документів за наведеним у Запиті переліком) з приводу наведених у запиті фактів.

У відповідь на цей Запит відповідача від 10.08.2017 позивачем було надіслано лист від 05.09.2017 № 05.09.17-1, в якому останній посилаючись на недоліки в оформлені письмового запиту (а саме: відсутність в тексті запиту жодних фактів, які б свідчили про порушення ТОВ «ЕКО-ЕНЕРГОПРОМ» податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДФС) відмовив контролюючому органу у наданні запитуваних пояснень і документів щодо господарських операцій з ТОВ «АСЕДА», ТОВ «КРЕАТОН ПЛЮС» та ТОВ «ОУПЕН ТРЕЙД».

У зв`язку з не наданням платником податків пояснень та їх документального підтвердження на письмовий запит, керуючись п. 19.1 ст. 19, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 75, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст.82 Податкового кодексу України, відповідачем прийнято наказ від 07.02.2018 № 281 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЕКО-ЕНЕРГОПРОМ» (код за )». Цим Наказом вирішено провести документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЕКО-ЕНЕРГОПРОМ» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «АСЕДА», ТОВ «КРЕАТОН ПЛЮС» за період 01.04.2017 по 30.06.2017 та ТОВ «ОУПЕН ТРЕЙД» за період з 01.12.2016 по 30.06.2017, з 12.02.2018 тривалістю 5 робочих днів.

Зазначений наказ 09.02.2018 вручено директору та головному бухгалтеру позивача ОСОБА_1 , про що міститься відмітка на оскаржуваному наказі.

23.02.2018 перевіряючими складено акт № 122/10-36-14-14/35998376. «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЕКО-ЕНЕРГОПРОМ», з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «АСЕДА», ТОВ «КРЕАТОН ПЛЮС» за період 01.04.2017 по 30.06.2017 та ТОВ «ОУПЕН ТРЕЙД» за період з 01.12.2016 по 30.06.2017.

З тексту цього акту вбачається, що такий акт перевірки складено за наслідками перевірки, призначеної саме на підставі наказу ГУ ДФС у Київській області від 07.02.2018 № 281. Крім того, в тексі акту зазначено, що керівник та головний бухгалтер жодного документу до перевірки не надав, про що складені акти.

Позивач же зазначає, що перевіряючі до перевірки ним допущені не були з підстав невиконання відповідачем вимог ст. 81 Податкового кодексу України. Вважав, що оскільки ним не надані документи для проведення перевірки, то цей факт свідчить про недопуск до перевірки.

Позивач зазначений наказ та проведену на його підставі перевірку вважає протиправними, у зв`язку з чим звернувся в суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Контролюючі органи у силу приписів підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі ПК України) мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Вичерпний перелік обставин, за наявності яких у контролюючого органу виникає право на здійснення документальної позапланової перевірки, закріплено у статті 78 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Підпунктом 16.1.5 пункту 16.1. статті 16 ПК України встановлено обов`язок платника податків подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Право контролюючого органу отримувати безоплатно від платників податків у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів встановлене підпунктом 20.1.2. пункту 20.1 статті 20 ПК України.

Відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:

- податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;

- акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень свідчить про те, що контролюючий орган з підстав та у порядку, визначеними у податковому законодавстві, наділений правом надсилати платникам податків письмові запити про надання інформації (пояснень) та документальних підтверджень, а платник податків, отримавши такий запит, зобов`язаний надати запитувану податковим органом інформацію та документи у визначений законом строк у випадку, якщо отриманий запит відповідає законодавчо встановленим вимогам щодо форми та змісту такого.

Як вбачається із матеріалів справи, підставою для видання наказу № 281 слугувало ненадання позивачем документальних підтверджень на запит контролюючого органу від 10.08.2017 № 5103/10/10-36-14-14.

Матеріалами справи встановлено, що запит, направлений відповідачем на адресу позивача містив вказівку на фактичну і правову підстави направлення запиту підпункти 78.1.1.,78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, а також обставини, визначені пунктом 1 абзацу третього пункту 73.3 статті 73 ПК України, а саме: за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено па контролюючі органи.

Запит містив опис інформації, що запитується, та орієнтовний перелік документів, що її підтверджують. Відтак, на позивача покладався обов`язок щодо надання інформації, зазначеної в запиті податкового органу.

Однак як слідує із відповіді ТОВ «ЕКО-ЕНЕРГОПРОМ» від 05.09.2019 № 05.09.17-1 на запит контролюючого органу, позивачем не надано пояснень щодо запитуваної інформації та не надано доказів на її підтвердження, а лише зазначено про те, що діяльність ТОВ «ЕКО-ЕНЕРГОПРОМ» здійснюється у відповідності до чинного законодавства України, ведення податкового та бухгалтерського обліку здійснюється відповідно до Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інших нормативно правових актів та зазначено про необгрунтованість запиту.

Таким чином, оскільки позивачем не надано пояснень та їх документального підтвердження щодо запитуваної інформації, суд дійшов висновку, що у ГУ ДФС у Київській області були правові підстави для призначення позапланової перевірки ТОВ «ЕКО-ЕНЕРГОПРОМ».

Суд критично ставиться до твердження позивача про те, що не надання повної інформації на запит не є підставою для проведення перевірки, оскільки отримання податковим органом відповіді платника податків на запит не виключає можливості призначення позапланової перевірки у випадку недостатності наданих відомостей або у випадку якщо надана інформація не спростовує виявлені факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 25.05.2018 по справі №820/11536/14.

Крім того, суд також враховує, що пунктом 78.5 статті 78 ПК України встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Відповідно до пункту 81.2 статті 82 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Позови платників податків, спрямовані на оскарження дій контролюючих органів при проведенні перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе, водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки (дана правова позиція наведена в постановах Касаційного Суду від 30.10.2018 у справі №826/6376/16, від 07.11.2018 у справі №П/811/824/17).

Зі змісту наявних у справі матеріалів суд встановив, що акт про не допуск до перевірки сторонами не складався. При цьому, Товариство окремо листом про свою незгоду з наказом про призначення перевірки та про не допуск до її проведення ГУ ДФС у Київській області не повідомляло та/або бездіяльність посадової особи ГУ ДФС у Київській області щодо не складання акта про не допуск до проведення перевірки в досудовому/судовому порядку не оскаржувало.

У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, що фактично посадова особа відповідача була допущена позивачем до проведення перевірки, така перевірка була проведена, про що складений акт від 23.02.2018 № 122/10-36-14-14/35998376. Як наслідок станом на день звернення позивача із цим позовом до суду наказ від 07.02.2018 № 281, як ненормативний правовий акт одноразового застосування, вичерпав свою дію фактом його виконання. З урахуванням вказаного суд вважає, що правові наслідки оскаржуваного наказу за таких обставин є вичерпаними, а його оскарження не сприяє відновленню порушених прав позивача.

Відтак, з наведеного слідує, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №804/1113/16, від 30.11.2018 у справі №808/1641/15 та від 20.12.2018 року у справі №826/3014/16.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення, прийняте відповідачем як суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, приймаючи оскаржуваний наказ та проводячи перевірку, діяв відповідно до норм чинного законодавства та за наявності визначених законодавством підстав, а відтак позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо питання про розподіл судових витрат за результатами розгляду цієї справи, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В даному випадку відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат, оскільки позивачу було відмовлено у задоволенні позову повністю, а документальні докази понесення відповідачами судових витрат у матеріалах справу відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Еко-Енергопром" в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.