Справа № 743/1713/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/1713/19 Головуючий у І інстанції - Сташків В.Б.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Костюк Л.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи без громадянства ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області до особи без громадянства ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України та затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до особи без громадянства ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просило примусово видворити за межі України та затримати особу без громадянства ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 місяців, зі зверненням рішення суду до негайного виконання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивачем виявлено особу без громадянства ОСОБА_1 , який незаконно перебуває на території України, без документів, які дають право законно перебувати в Україні. В подальшому, уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове повернення з України особи без громадянства ОСОБА_1 у термін до 30.06.2019 року. Проте, особою без громадянства у визначений строк рішення про примусове повернення не виконано, що зумовило звернення із даним позовом, оскільки є всі підстави вважати, що останній буде ухилятись від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджати процедурі видворення.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2019 року адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області задоволено.

Примусово видворено особу без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі території України.

Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині примусового видворення Відповідача за межі України.

Затримано особу без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України до 13 вересня 2020 року включно.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, особа без громадянства ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, Відповідач зазначає, що строк його затримання визначено судом першої інстанції до 13 вересня 2020 року включно, що є перевищенням визначеного законом шестимісячного строку затримання, тому рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права. Також, Відповідач вказує на те, що він виконати рішення про примусове повернення в добровільному порядку не зміг би оскільки, не може оформити проїзного документу (так як не має документу що посвідчує його особу). Таким чином, на думку Відповідача висновок суду першої інстанції те, що ним не виконано рішення про примусове повернення без поважних причин не відповідає дійсності та спростовується вищезазначеним. Відповідач звертає увагу на те, що відсутність на законодавчому рівні процедури визнання особи особою без громадянства та враховуючи, що країна походження Відповідача не визнає його громадянином цієї держави, тому Позивач не зможе реалізувати видворення Відповідача, а ні зараз, а ні протягом періоду примусового утримання.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

За приписами частини 17 статті 289 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 червня 2019 року уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, в м. Києві, було виявлено особу без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на території України без документів, які дають право законно перебувати в Україні.

12 червня 2019 року уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, в м. Києві було притягнуто особу без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, за порушення встановленого порядку перебування іноземців в Україні.

12 червня 2019 року уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове повернення з України особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у термін до 30.06.2019 року.

13 вересня 2019 року уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області особу без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було піддано адміністративному затриманню, на підставі ч. 2 ст. 263 КУпАП.

Рішенням уповноваженої особи ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 13 вересня 2019 року особу без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 поміщено до Чернігівського ПТПІ, для підготовки адміністративного позову та в подальшому для виконання рішення про примусове видворення.

13 вересня 2019 року особу без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, оскільки, не має документів, які посвідчують особу, при цьому, не надав суду доказів про своє законне перебування на території України, а тому є всі правові підстави для його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі - Закон).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Приписи ч. 1 ст. 26 Закону визначають, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

За приписами ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Тобто, існування принаймні однієї з передбачених у ч. 11 ст. 289 КАС України умов з урахуванням обставин справи є достатнього підставою для затримання іноземця або продовження строку такого затримання.

За правилами ч. 12 ст. 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцемпередбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Судом першої інстанції встановлено, що необхідність продовження строку затримання Позивачем мотивована тим, що особа без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не ідентифікований, останній не виконав в установлений строк, а саме до 30.06.2019 року, без поважних причин, рішення уповноважених осіб ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 12 червня 2019 року про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства.

Обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» або в статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та які унеможливлюють примусове видворення Відповідача за межі України, не встановлено.

Також, суд першої інстанції вказує на те, що лист УВКБ ООН від 05 лютого 2019 року щодо звернення Відповідача до них з проханням про допомогу в проходженні державної процедури про надання статусу біженця не має правового значення, так як відсутні належні докази про звернення останнього за захистом, у відповідності до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що особа без громадянства ОСОБА_1 не звертався до компетентних державних органів України з заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Оскільки Відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: не має доказів про своє законне перебування на території України, не виконав в установлений строк до 30 червня 2019 року, рішення про примусове повернення з України без поважних причин, то колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги необхідно задовольнити та примусово видворити за межі території України особу без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не можуть бути прийнятними доводи Відповідача про відсутність на законодавчому рівні процедури визначення особи особою без громадянства, оскільки зазначене не є предметом позову.

Частиною 18 статті 289 КАС України передбачено, що на час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Документи, що дають право на виїзд з України у Відповідача відсутні та у зв`язку із зверненням до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, Відповідач продовжує утримуватись в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України на підставі частини 18 статті 289 КАС України.

У підпункті "f" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявні визначені ст. 289 КАС України підстави для продовження строку затримання Відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а тому строк затримання особи без громадянства ОСОБА_1 необхідно продовжити до 13 березня 2020 року включно.

Крім того, посилання Відповідача про те, що судом першої інстанції перевищено визначений законом шестимісячний строк затримання Відповідача (до 13 вересня 2020 року), а тому рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, колегія суддів вважає помилковими, з огляду на таке.

Як вбачається з позовної заяви та мотивувальної частини рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2019 року задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про затримання особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до Чернігівського ПТПІ до 13 березня 2020 року включно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що твердження Відповідача про те, що в резолютивній частині рішення суду першої інстанції строк затримання особи без громадянства ОСОБА_1 зазначено до 13 вересня 2020 року включно, що перевищує визначений законом шестимісячний строк затримання, є порушенням норм матеріального права, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки, як вбачається з позовної заяви та мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції, судом першої інстанції правильно встановлено дату затримання особи без громадянства ОСОБА_1 до 13 березня 2020 року, а порядок виправлення описки врегульовано ст. 253 КАС України, та не є підставою для скасування рішення суду.

Решта доводів апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються рішення суду, не ґрунтуються на законі та не впливають на висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи особи без громадянства ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 271, 272, 289, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу особи без громадянства ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

Л.О. Костюк