Справа № 420/1749/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/1749/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Димерлія О.О.,

Єщенка О.В.,

за участю: секретар судового засідання Уштаніт Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Жекало Ігоря Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року, прийняте у складі суду судді Корой С.М. в місті Одеса по справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови № UA100120/2018/00290 від 10.12.2018 року та рішення № UA100000/2018/000086/2 від 10.12.2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської міської митниці ДФС, в якому просила суд про визнання протиправними та скасування картки відмови № UA100120/2018/00290 від 10.12.2018 року та рішення № UA100000/2018/000086/2 від 10.12.2018 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови №UA100120/2018/00290 від 10.12.2018 року та рішення № UA100000/2018/000086/2 від 10.12.2018 року відмовлено повністю..

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, адвокат Жекало Ігор Сергійович звернувся до суду із апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції неповно досліджено долучені докази та обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції на сторінці 5 оскаржуваного рішення помилково вказано, що Одеська митниця ДФС своїм рішенням від 10.12.2018 року №100000/2018/000086/2 здійснила коригування заявленої позивачем митної вартості товару у сторону збільшення із застосуванням резервного методу, тоді як оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №100000/2018/000086/2 від 10.12.2018 року було винесено Київською міською митницею ДФС. Апелянт зазначає, що надання копії митної декларації країни відправлення та роздруківку з електронної копії митної декларації країни відправлення є тотожними поняттями оскільки, що в першому, що в другому випадку є відображення даних, які відтворюють зміст документу та його обов`язкові реквізити. Щодо не надання банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики), апелянт вказує, що не подання банківських платіжних документів обґрунтовується сплатою за автомобіль готівкою без застосування будь-яких систем платежу або фінансових установ, які можуть видати підтверджуючі документи про здійснення грошового переказу.

Апелянт зазначає, що неподання рахунків про здійснення платежів на користь третіх осіб обґрунтовується умовою здійснення процедури купівлі-продажу автомобіля, яка не передбачала залучення третіх осіб. Не подання експортної декларації пов`язано із самостійним транспортуванням автомобіля до митного органу. Щодо подання висновку про якісні та вартісні характеристики товарів підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини апелянт звертає увагу, що в оскаржуваній картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100120/2018/00290, державним інспектором Левченко Тетяною Василівною підтверджено подання декларантом висновку про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями та висновку про проходження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом.

Крім того, на думку апелянта, інвойс №2018-00507 від 03.12.2018 року є по своїй суті документом який надається продавцем покупцю для здійснення оплати товару, а отже підтверджує оплату спірного автомобіля. Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції, що документами, що можуть свідчити про здійснення оплати товару можуть бути фіскальні чеки, розрахункові квитанції, платіжні доручення, виписки по рахунках, що підтверджують рух коштів, розписка про отримання коштів, оскільки на думку апелянта, наявність фіскальних чеків, розрахункових квитанції, платіжних доручень, виписок по рахунках, тощо має місце лише за умови використання електронних платіжних систем та/або послуг фінансових установ, за умови надання грошових коштів готівкою безпосередньо покупцю, такі документи не можуть бути сформовані не тільки за умови проведення процедури купівлі-продажу таким способом, але і за умови відсутності у сторін такого правочину правомочності на складання таких розрахункових документів.

Представник відповідача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу ґрунтуються на тому, що під час проведення контролю за правильністю визначення митної вартості товару встановлено, що документи подані до митного оформлення, не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни що сплачена за товар (контрактна вартість), а саме декларантом не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення), що підтверджується відомостями з графи 44 митної декларації та з графи 18 рішення про коригування митної вартості товарів; не надано транспортні документи щодо переміщення товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; до митного оформлення не надано договору купівлі-продажу; митному органу не подано страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; не надано документу про проходження технічного огляду ТЗ для отримання транзитних номерів; не надано договорів з третіми особами; не надано документи, що підтверджують понесені витрати позивача на брокерські послуги при здійсненні митного оформлення в Німеччині; всі документи декларантом подано без перекладу.

Представник відповідача зазначає, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, обрано метод визначення митної вартості товарів, натомість митний орган має довести обґрунтованість сумнівів у визначенні митної вартості товарів. Представник відповідача додатково зазначає, що рахунок №2018-00507 від 03.12.2018 p. не підтверджує здійснення оплати за товар, не є платіжним документом, оскільки не підтверджує пересилання/передання та отримання коштів за придбаний товар. Окрім того, представник відповідача вказує, що позивачем до матеріалів справи надано підроблені документи, а саме: сторінку 21 «Розрахунок ринкової вартості КТЗ» експертного висновку.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 придбала в Німеччині легковий автомобіль для перевезення пасажирів, що використовувався, марки Mercedes-Benz, модель С180, 2018 року випуску, та при митному оформленні товару заявила його вартість 25900,00 Євро.

На підставі митної декларації № UA100120/2018/644201 від 05 грудня 2018 року вищевказаний автомобіль ввезено на митну територію України (т.1 а.с.15).

З метою здійснення митного оформлення придбаного товару «Легковий автомобіль для перевезення пасажирів, що використовувався: «Mercedes-Benz; модель С180; номер кузова НОМЕР_1 ; тип двигуна бензиновий; об`єм двигуна 1595 см3; потужність 115 кВт; номер двигуна не визначений; екологічний клас EURO6; кількість місць 4, в тому числі місце водія; тип кузова Coupe; призначення для перевезення пасажирів по дорогах загального користування; маса в разі максимального навантаження 2025 кг.; категорія М1; колісна формула - 4X2; календарний рік виготовлення - 2018; модельний рік виготовлення 2018; колір білий. Пошкодження згідно акта огляду №UA205010/2018/117756 від 04.12.2018 р., а саме: права фара, передній бампер, накладка керма, внутрішня панель 3 подушки. Не містять у своєму складі передавачі або передавачі та приймачі, Торгівельна марка - Mercedes-Benz. Виробник - DAIMLER AG» уповноважена особа декларанта ФОП ОСОБА_2 06.12.2018 року подав до Київської міської митниці ДФС митну декларацію № UA100120/2018/399459 (а.с.62), а також документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів:

- рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №2018-00507 від 03.12.2018 p. (т.1 а.с.14,44,104,166-169);

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA205010/2018/117756 від 04.12.2018 p.; (при цьому до суду надано копію акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA205010/2017/117756 від 05.12.2018 (т.1 а.с.16, 48-49, 106-107);

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 31.08.2018 року (т.1 а.с.45, 105, 109, 175-175);

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 03.12.2018 p. (т.1 а.с.19, 45 зворот, 108, 110, 176-178);

- довідку №2018-16889 від 05.12.2018 p. (а.с.20, 47, 111) та звіт №1397/1 про незалежну оцінку не розмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz С180, власником якого є ОСОБА_1 (т.1 а.с.119-139);

- договір про надання послуг митного брокера №228 від 29.11.2018 року;

- довіреність №338 від 31.05.2018 року;

- паспорт виробника від 31.05.2018 року (т.1 а.с.46, 55, 113-114);

- копії митної декларації країни відправлення №18DE49E5 від 03.12.2018 року (т.1 а.с.114-118);

- паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_4 ;

- паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України НОМЕР_5 та НОМЕР_6 .

Згідно митної декларації № UA100120/2018/399459 митну вартість товару (автомобіля) визначено за основним методом, за ціною договору (контракту) щодо товарів які імпортуються (вартість операції), а саме 25900,00 доларів США.

10 грудня 2019 року Київською міською митницею ДФС на підставі митної декларації № UA100120/2018/399459 прийнято рішення №100000/2018/000086/2 про коригування митної вартості товарів (а.с.13, 102-103) та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100120/2018/00290 (т.1 а.с.12).

Вказане рішення обґрунтоване наступним: «На виконання положень статей 52-55,57,58,335 Митного кодексу України, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, за результатами розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що документи містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема:

1) надано роздруковану з електронної копії митну декларацію країни відправлення, що не є копією митної декларації країни відправлення, як це передбачено ч.3 ст.53 Кодексу. Окрім того, зазначений документ не містить відміток митного органу країни відправлення та номер декларації.

2) не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики), які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення.

З метою підтвердження числового значення заявленої митної вартості від декларанта витребувано документи відповідно до вимог частини 2.3 ст.53. ст. 54. ст. 57 МК України додаткові документи згідно з переліком, викладеним у електронному повідомленні, а саме: 1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення); 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) експортну декларацію країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини - за бажанням декларанта інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.

В якості додаткових документів декларантом надано звіт №1397/1 про незалежну оцінку, виданий ТОВ «Агентство експертної оцінки України», який прийнято до уваги митницею. Інших документів витребуваним митницею декларантом не надано. Отже, подані декларантом документи не містять належних, об`єктивних та достовірних відомостей про числове значення заявленої митної вартості, тому підтвердити заявлену митну вартість неможливо відповідно до ст. 64 МК України.

Посадовою особою митниці проведено з декларантом процедуру консультації відповідно до ч.4 ст. 57 МК України. За результатами проведених консультацій митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до ст.64 Митного кодексу України. Визначена митна вартість товару ґрунтується на інформації, яка міститься в зовнішніх джерелах (SCHWACKE, звіт експерта №1397/1 та ін..), інвойсі від 03.12.2018 №22018-00507, інформації яка міститься в спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС України, інформації яка наведена в акті про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA100120/2018/399459».

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товару, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки декларантом позивача не було надано усіх необхідних документів для підтвердження митної вартості товару, відповідно витребування митним органом у декларанта документів, необхідних для митного оформлення спірного автомобіля було правомірним. Суд першої інстанції дійшов висновку, що наданий під час митного оформлення та до суду інвойс (Rechnung №2018-00507 від 03.12.2018 року) не є документом, що підтверджує оплату спірного автомобіля, оскільки інвойс (рахунок-фактура) є по своїй суті документом, який містить перелік товарів та їх вартість та надається продавцем покупцю для здійснення оплати товару. Крім того, суд першої інстанції встановив, що наданий декларантом під час митного оформлення на вимогу митного органу звіт про незалежну оцінку не розмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz С180, власником якого є ОСОБА_1 (а.с.119-139) містить розрахунок митної вартості спірного транспортного засобу 29578,61 євро. При цьому наданий позивачем до суду примірник звіту про незалежну оцінку не розмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz С180, власником якого є ОСОБА_1 (а.с.21-31) містить розрахунок митної вартості спірного транспортного засобу, відмінний від зазначеного в екземплярі звіту, наданого під час митного оформлення товару, а саме 23910,53 євро. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем до суду та до митного органу не надано належних та достатніх доказів на підтвердження заявленої митної вартості товару, а відтак Київська міська митниця ДФС діяла правомірно та на підставі наданих їй законодавством повноважень, приймаючи картку відмови №UA100120/2018/00290 від 10.12.2018 року та рішення про коригування митної вартості товару № UA100000/2018/000086/2 від 10.12.2018 року.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями частин 2 та 3 статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачі. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідачем 07 грудня 2018 року було направлено позивачу електронне повідомлення (а.с.99), у якому обґрунтовуючи тим, що декларантом надано роздруковану з електронної копії митну декларацію країни відправлення, що не є копією митної декларації країни відправлення та що зазначений документ не містить відміток митного органу країни відправлення та номер декларації та що декларантом не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики), які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення.

При цьому колегія суддів погоджується з доводами митного органу, що роздрукована з електронної копії митна декларація країни відправлення, не є копією митної декларації країни відправлення, оскільки зазначений документ не містить відміток митного органу країни відправлення та номер декларації, що у свою чергу спростовує доводи апелянта, що електронна копія відображує усі дані, які відтворюють зміст документу та його обов`язкові реквізити

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до вимог статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є зокрема: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Дослідивши наданий позивачем до митного оформлення інвойс Rechnung №2018-00507 від 03.12.2018 року, судом апеляційної інстанції встановлено, що у ньому наявні певні розбіжності, а саме у інвойсі одночасно зазначена сума матеріальної частини або нетто (25900,00 євро) та підсумкова сума (30821,00 євро).

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, з перекладу вказаного інвойсу (а.с.167-169) вбачається примітка «оплата: 0,00», що свідчить про те, що станом на момент видачі вказаного інвойсу оплата товару здійснена не була.

Враховуючи викладене, оскільки декларантом позивача не було подано до митного оформлення жодних інших документів, які б підтверджували заявлену митну вартість товару, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про правомірність витребування митним органом у декларанта документів, необхідних для митного оформлення спірного автомобіля.

Щодо посилань апелянта на обставини сплати грошових коштів у сумі 25900,00 євро, колегія суддів їх оцінює критично з огляду на наступне.

Так, як вбачається з тексту адміністративного позову та апеляційної скарги, представники ОСОБА_1 вказують, що сплата за автомобіль Mercedes-Benz; модель С180; номер кузова НОМЕР_1 , модельний рік виготовлення 2018 відбувалась готівкою, без застосування будь-яких систем платежу та фінансових установ, згідно інвойсу №2018-00507 від 03.12.2018 року у розмір 25900,00 євро.

Разом з тим, нормами національного та міжнародного законодавства, до валютних операцій відносять операції пов`язані з переходом валюти в готівковій або безготівковій формі (зокрема, за виконання договірного зобов`язання).

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про валюту і валютні операції», транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у разі здійснення оплати позивачем за транспортний засіб в готівковій формі на суму, він в обов`язковому порядку, при переміщенні зазначеної валюти через митний кордон України, зобов`язаний був письмово задекларувати дану суму у митного органу.

Однак, доказів надання до митного органу документів, що підтверджують оплату вартості автомобіля, декларування якого здійснювала позивач через митного брокера, до суду не надано.

При цьому суд апеляційної інстанції наголошує, що в апеляційній скарзі (т.1 а.с. 241) представником позивача чітко зазначено, що не подання банківських платіжних документів обґрунтовується сплатою за автомобіль готівкою без застосування будь-яких систем платежу або фінансових установ, які можуть видати підтверджуючі документи про здійснення грошового переказу.

Разом з тим, у наданому до суду апеляційної інстанції відповіді на відзив апелянт стверджує (т.2 а.с. 45), що позивач не може надати митну декларацію, що підтверджує переміщення через митний кордон України коштів, оскільки кошти не переміщувались. Окрім того, апелянт стверджує, що у апелянта також відсутні банківські платіжні документи. При цьому посилання апелянта на можливість застосування електронних платіжних систем спростовується як його власними твердженнями в апеляційній скарзі, що сплата за автомобіль відбувалась готівкою без застосування будь-яких систем платежу, так і ненаданням жодних доказів переведення на території Федеративної Республіки Німеччина в готівку коштів у сумі 25900,00 євро, які містились на електронних рахунках позивача, про що можуть свідчити відповідні виписки з рахунку, квитанції тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою підтвердження числового значення заявленої митної вартості від декларанта витребувано документи відповідно до вимог частини 2.3 ст.53. ст. 54, ст. 57 МК України додаткові документи згідно з переліком, викладеним у електронному повідомленні, а саме: 1) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення); 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) експортну декларацію країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини - за бажанням декларанта інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.

В якості додаткових документів декларантом надано звіт №1397/1 про незалежну оцінку, виданий ТОВ «Агентство експертної оцінки України», який прийнято до уваги митницею. Інших документів, витребуваних митницею декларантом не надано.

Колегія суддів зазначає, що наданий декларантом під час митного оформлення на вимогу митного органу звіт про незалежну оцінку не розмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz С180, власником якого є ОСОБА_1 (т.1 а.с.119-139) містить розрахунок митної вартості спірного транспортного засобу 29578,61 євро.

При цьому наданий позивачем до суду примірник звіту про незалежну оцінку не розмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz С180, власником якого є ОСОБА_1 (т.1 а.с.21-31) містить розрахунок митної вартості спірного транспортного засобу, відмінний від зазначеного в екземплярі звіту, наданого під час митного оформлення товару, а саме 23910,53 євро.

Апелянтом жодним чином не пояснено наявність та причини вказаних розбіжностей між звітами.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.73, ст.75 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем до суду не надано доказів на підтвердження того, що нею під час митного оформлення подавався саме той примірник звіту про незалежну оцінку не розмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу, який також наданий нею до суду (т.1 а.с.21-31), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недопустимість такого доказу, а відтак суд при вирішенні даної справи приймає до уваги звіт про незалежну оцінку не розмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz С180, власником якого є ОСОБА_1 , копію якого надано до суду відповідачем (т.1 а.с.119-139).

При цьому судом першої інстанції вірно, відповідно до ч.2 ст.72 КАС України не приймає до уваги посилання відповідача на ненадання позивачем транспортних документів, договору купівлі-продажу, страхового полісу, документу про проходження технічного огляду ТЗ, документів про витрати на брокерські послуги, посилання на два види транзитних номерів та документи, які є необхідними для придбання ТЗ в Німеччині, оскільки вони не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує висновки відповідача, викладені в оскаржуваному позивачем рішенні про коригування митної вартості, які не спростовано апелянтом, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з ідентичними товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не може бути прийнятий у зв`язку з відсутністю даних щодо вартості операцій з подібними (аналогічними) товарами, скоригованими відповідно до комерційних умов поставки та партії товару (кількості). Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не може бути використаний у зв`язку з відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків. Метод визначенні митної вартості на основі додавання вартості не може бути використаний у зв`язку відсутністю даних, необхідних для проведення розрахунків

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що суд, що позивачем до суду та до митного органу не надано належних та достатніх доказів на підтвердження заявленої митної вартості товару, а відтак Київська міська митниця ДФС діяла правомірно та на підставі наданих їй законодавством повноважень, приймаючи картку відмови №UA100120/2018/00290 від 10.12.2018 року та рішення про коригування митної вартості товару № UA100000/2018/000086/2 від 10.12.2018 року.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Жекало Ігоря Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування картки відмови № UA100120/2018/00290 від 10.12.2018 року та рішення № UA100000/2018/000086/2 від 10.12.2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О. О. Димерлій

Суддя: О. В. Єщенко