Справа № 520/7203/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 р.Справа № 520/7203/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2019 року (ухвалене суддею Сліденко А.В.) по справі № 520/7203/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (в подальшому - ФОП Полєшко О.А ОСОБА_2 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (в подальшому ГУДФС у Харківській області), в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № 0 від 26.06.2018 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2019 р. позов залишений без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2019 р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2019 р. замінено відповідача ГУДФС у Харківській області правонаступником Головним управлінням ДПС у Харківській області).

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, ідентифікаційний код № НОМЕР_1 , який здійснює господарську діяльність, а саме, продаж складної побутової техніки за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі наказу ГУДФС у Харківській області № 4139 від 07.06.2018 р., контролюючим органом проведено фактичну перевірку діяльності заявника, за результатами якої складено акт № 588/20/33/РРО/ від 13.06.2018 р., висновками якого встановлено, що позивачем порушено п. 1 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг за рахунок не проведення розрахункової операції на суму покупки через реєстратор розрахункових операцій, а також ст. 265 КзПП України за рахунок допущення до реалізації товарів особи, з якою не укладено трудовий договір.

На підставі висновків вищевказаного акту, контролюючим органом прийняте № 0, яким застосовано штраф у розмірі 1 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення обґрунтоване та не підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. п. 14.1.195 ст. 14 Податкового кодексу України, працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ст. 2 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно із п. 1 ст. 17 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у розмірі 1,00 грн. за вчинення вперше протягом календарного року непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи.

Судовим розглядом встановлено, що під час проведення перевірки позивача, фахівцями контролюючого органу здійснена розрахункова операція з придбання телефону, яка оформлена працівником ФОП ОСОБА_1 . ОСОБА_3 , шляхом видачі гарантійного талону від імені ФОП ОСОБА_1 із зазначенням ідентифікаційного коду № НОМЕР_1 , проте, без застосування реєстратора розрахункових операцій.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_3 , він працює у ФОП ОСОБА_1 продавцем, у зв`язку з чим, перевіряючий йому були вручені направлення на перевірки та наданий для підпису акт перевірки.

Крім того, ОСОБА_3 складено опис наявних купюр та монет в об`єкті ФОП ОСОБА_1 із зазначенням ідентифікаційного коду № НОМЕР_1 .

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи заявника про відсутність трудових відносин з ОСОБА_3 необґрунтовані.

Крім того, посилання позивача на трудовий договір від 01.06.2018 р., укладеного між ОСОБА_4 (у якості найманого працівника) та ФОП ОСОБА_5 (у якості роботодавця) не може бути доказом відсутності трудових правовідносин між позивачем та вказаним працівником, оскільки вказаним договором не визначено розмір винагороди за виконану роботу та вказаний договір укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а не ОСОБА_3 - особою, якою підписаний Акт перевірки, надані письмові пояснення та складений опис наявних купюр та монет.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_3 , здійснив продажу товару під час фактичної перевірки 13.06.2018 р. без проведення розрахункової операції на суму покупки через реєстратор розрахункових операцій саме від імені ФОП ОСОБА_1 .

Доводи апелянта, що ним 13.06.2018 р. не здійснювалась господарська діяльність в об`єкті торгівлі за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки господарську діяльність за вказаною адресою здійснює ФОП ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки апелянтом доказів на підтвердження вказаного факту не надано.

Крім того, факт здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 підтверджується рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 р. по справі № 520/842/19, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2019 р.

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням вищевиклденого, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення рішення обґрунтоване та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2019 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 77, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.08.2019 року по справі № 520/7203/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 09.10.2019 року