Справа № 400/635/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/635/19
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В.

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управляння Державної казначейської служби України у Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до ГУ ДКСУ у Миколаївській області в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування йому грошових коштів у розмірі 14556,56 грн. по виконавчому листу, виданому 07.09.2018 року, у порядку виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.08.2018 року по справі № 489/3471/17, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 16.08.2018 року та ухвалою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22.12.2018 року, та порушення строку такого нарахування. Також позивач просив зобов`язати відповідача нарахувати на його користь 14556,56 грн. по виконавчому листу, виданому 07.09.2018 року, у порядку виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.08.2018 року по справі № 489/3471/17, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 16.08.2018 року та ухвалою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22.12.2018 року, і негайно виплатити 14556,56 грн. на його особистий рахунок.

В обґрунтування позову послався на те, що в порушення норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року № 4901-VI, відповідач, протягом трьох місяців з дня отримання виконавчого листа, не здійснив перерахування коштів відповідно до виконавчого листа виданого 07.09.2018 року у справі № 489/3471/17. Також, позивач зазначив, що посилання на відсутність бюджетних коштів, не є та не може бути поважною обставиною для не виконання судового рішення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року в задоволені позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року та ухвалити нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції відмовив у захисті порушеного права через відсутність коштів в державному бюджеті, не встановивши при цьому вчинення відповідачем всіх залежних від нього дій, спрямованих на безспірне списання коштів в межах тримісячного строку, встановленого Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Також апелянт зазначив про відсутність належних та допустимих доказів сформованої черги в порядку, передбаченому Постановою КМУ №845 від 03.08.2011 року, та включення вимог позивача до цією черги. Так само, апелянт вважає, що відповідач не довів, а суд першої інстанції не перевірив факт неможливості виконання судового рішення саме через недостатність бюджетного фінансування.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач, послався на те, що у спірних правовідносинах відсутня протиправна бездіяльність ГУ ДКСУ у Миколаївській області, оскільки бюджетні призначення за програмою КПКВК 3504040 на 2019 рік становлять 600 млн. грн., тоді як станом на 25.07.2019 року загальна сума стягнень за виконавчими документами, що підлягають виконанню органами ДКСУ за бюджетною програмою КПКВК 3504040, в порядку черговості до настання черги апелянта, щодо виплати коштів згідно з рішенням суду складає 4 млрд. 158 млн. грн.

Також, ГУ ДКСУ у Миколаївській області зауважило, що виконало всі, передбачені законом дії, в той час як доводи апеляційної скарги є надуманими та не обґрунтованими, а виконання рішення на користь апелянта поза чергою є неможливим, оскільки призведе до перевищення повноважень ГУ ДКСУ у Миколаївській області та порушення принципу рівності стягувачів перед законом.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 07 вересня 2018 року Ленінським районним судом м. Миколаєва виданий виконавчий лист № 1, у цивільній справі № 489/3437/17, відповідно до якого рішенням цього ж суду від 18.06.2018 року з Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області стягнуто на користь ОСОБА_1 13916,56 грн. інфляційних втрат та трьох процентів річних, 640 грн. судового збору (а.с. 29).

17.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДКС у Миколаївській області з заявою про виконання судового рішення та просив перерахувати грошові кошти на його рахунок(а.с. 15, 28).

01.10.2018 р. до ГУ ДКС у Миколаївській області надійшов лист Інгульського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області від 25.09.2018 р. за вих. № 18878/11, в якому повідомлено про можливість виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2018 року у цивільній справі № 489/3437/17, лише за наявності відповідного фінансування (а.с. 30-31).

Відповідно до наданих ГУ ДКСУ у Миколаївській області витягів з реєстру черговості надходження виконавчих документів (а.с. 32, 87) сума коштів за судовими рішеннями, що надійшли раніше виконавчого листа № 1 виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 07 вересня 2018 року у цивільній справі № 489/3437/17, становить більш ніж 4 мільярди гривень.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що протиправність бездіяльності спростована відповідачем належними та допустимими доказами, наданими на підтвердження вчинення дій в межах Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Також, суд першої інстанції, посилаючись на значну кількість судових рішень, що перебувають на виконанні ДКСУ, та на обмежене бюджетне фінансування за програмою щодо виконання цих рішень, встановив відсутність вини відповідача у неперерахуванні, у встановлені законом строки, позивачу коштів на виконання виконавчого листа № 1, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 07 вересня 2018 року у цивільній справі № 489/3437/17.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року № 4901-VI (надалі Закон №4901-VI) встановлюються гарантії держави щодо виконання рішень суду стосовно стягнення коштів з державних органів, державних підприємств, установ та організацій, а також з юридичних осіб, примусова реалізація майна яких заборонена.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу покладається на державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною 4 статті 3 Закону №4901-VI встановлено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

При цьому статтею 5 Закону №4901-VI вирішено питання компенсації у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів протягом трьох місяців не здійснив перерахування кошти за рішенням суду про стягнення коштів, в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4901-VI, бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Підпунктом 1 пункту 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, визначений у Порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (далі Порядок №845).

Відповідно до п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 845 на органи Казначейства покладено обов`язок, зокрема, вживати заходи до виконання виконавчих документів протягом установленого строку та розглядати письмові звернення (вимоги) осіб, які беруть участь у справі, щодо виконання виконавчих документів, а також звернення (вимоги) прокурорів.

Відповідно до п. 24 Порядку № 845, стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Пунктом 6 Порядку № 845 передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Згідно з п. 28 Порядку № 845 орган Казначейства не пізніше двох робочих днів з наступного робочого дня після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди класифікації видатків бюджету і рахунки, з яких проводиться безспірне списання коштів і рахунки боржника, з яких проводиться безспірне списання коштів.

Відповідно до п. 11 Порядку № 845 відкладення безспірного списання коштів здійснюється у разі:

1) призначення до розгляду органом, який видав виконавчий документ, заяви про роз`яснення рішення про стягнення коштів, встановлення або зміну порядку і способу, розстрочку та/або відстрочку його виконання чи виправлення помилки або про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

2) необхідності отримання від стягувача додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;

3) звернення до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, щодо підтвердження їх зарахування до бюджету або встановлення залишку сум платежів, що підлягають безспірному списанню, чи узгодження реквізитів рахунків, на яких обліковуються надходження бюджету, кодів бюджетної класифікації тощо;

4) у випадках, передбачених пунктами 39, 44 і 49 цього Порядку.

Враховуючи зазначені норми, колегія суддів зазначає, що відповідач, відповідно до наданих повноважень, здійснює виконання рішень судів, у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою», що відповідає принципу справедливості та забезпечує рівні права стягувачів на одержання коштів Державного бюджету за рішенням суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо бездіяльності відповідача, відсутності доказів на вчинення відповідачем дій, спрямованих на виконання судового рішення, за таких підстав.

Матеріалами справи підтверджено що 17.09.2018 року відповідач прийняв заяву позивача та додані до неї документи (а.с. 28), вніс відповідні відомості до реєстру черговості виконання судових рішень (а.с. 32), та в межах наданих повноважень звернувся до боржника за виконавчим листом з вимогою щодо виконання судового рішення, але отримав відповідь щодо можливості виконання судового рішення у разі надходження відповідного бюджетного фінансування (а.с. 30-31).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до Додатку № 3 до Закону України «Про державний бюджет України 2018 рік» видатки державного бюджету на 2018 рік за бюджетною програмою КПКВК 3504040 становили 500 млн. грн., а відповідно до додатку № 3 Закону України «Про державний бюджет України 2019 рік» видатки за вказаною програмою становлять 600 млн. грн.

Проте, як станом на 25.07.2019 року так і станом на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, загальна сума стягнень за виконавчими документами, що підлягають виконанню органами ДКСУ за бюджетною програмою КПКВК 3504040, в порядку черговості до настання черги апелянта, щодо виплати коштів згідно з рішенням суду складає більше 4 млдр. грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності винних дій або бездіяльності відповідача, оскільки останній здійснює перерахування коштів в межах бюджетного фінансування та не має повноважень щодо самостійного його збільшення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції стосовно того, що не перерахування коштів стягувачу відбувається не через протиправні дії або бездіяльність відповідача, а виключно у зв`язку з наявності сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбаченими у законах про державний бюджет України обмеженими асигнуваннями для погашення наявної заборгованості за поданими судовими рішеннями. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 14.08.2018 р. у справі № 804/3242/17, від 25.07.2018 р. у справі № 466/3828/17, від 30.09.2019 р. у справі № 820/287/18.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що виконавчий лист перебуває на виконанні у відповідача, більш ніж три місяці, а тому апелянту Законом №4901-VI гарантована компенсація, передбачена статтею 5 цього закону, що спростовує доводи апелянта про порушення його прав.

Колегія суддів відхиляє, як помилкове, посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року, оскільки зазначена справі стосується соціальних гарантій громадян, в той час як рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.08.2018 року по справі № 489/3471/17 стосується стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та судових витрат, що не є соціальними виплатами

Також, колегія суддів вважає помилковим посилання апелянта на рішення ЄСПЛ у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 р. та у справі «Терем ЛТБ, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 року, оскільки Закон №4901-VI передбачає «відповідальність держави» за затримку виконання рішення суду у вигляді відповідної компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів визнає, що суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управляння Державної казначейської служби України у Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 10.10.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.