Справа № 640/1387/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1387/19 Суддя першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на проголошене о 14 годині 38 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2019 року, повний текст якого складено 19 червня 2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - Відповідач, ДФС України) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації від 29.11.2018 року №5006/В/99-99-13-02-03-14/ІПК.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.05.2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску лише за умови, якщо така особа не є найманим працівником у межах такої діяльності та отримує дохід саме від неї. Крім того, підкреслив, що чинним законодавством не передбачено порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свої доводи обґрунтовує тим, що з 01.01.2017 року платник єдиного внеску - самозайнята особа, зобов`язаний сплачувати єдиний внесок незважаючи на те, що він одночасно є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.10.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому, повністю погоджуючись з мотивами та висновками суду першої інстанції, підкреслює, що якщо види діяльності фізичної особи-підприємця та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність співпадають, то вона не має обов`язку подання звітності як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність, оскільки у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної економічної діяльності, та, відповідно, подвійне оподаткування.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що у листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДФС у Харківській області із запитом на отримання індивідуальної податкової консультації, в якому просила вказати:

- чи зобов`язана ОСОБА_1 , як адвокат (фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність), за 2017 рік визначати базу нарахування та сплачувати ЄСВ не менше розміру мінімального страхового внеску в місцях (періодах), в яких не отримувала дохід від здійснення індивідуальної адвокатської діяльності за умови, що в цих періодах ЄСВ не менше розміру мінімального страхового внеску ОСОБА_1 сплачувала, як фізична особа-підприємець, яка здійснює діяльність у сфері права;

- чи зобов`язана ОСОБА_1 , як адвокат (фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність), за 2018 рік визначати базу нарахування та сплачувати ЄСВ не менше розміру мінімального страхового внеску в місцях (періодах), в яких відсутній, або буде відсутній дохід, від здійснення індивідуальної адвокатської діяльності за умови, що в цих періодах ЄСВ не менше розміру мінімального страхового внеску ОСОБА_1 сплачувала як фізична особа-підприємець, яка здійснює діяльність у сфері права (а.с. 7-8).

Листом від 09.11.2018 року №11094/В/20-40-13-02-11 ГУ ДФС у Харківській області повідомило ОСОБА_1 про направлення звернення щодо отримання індивідуальної податкової консультації до ДФС України (а.с. 9). У свою чергу ДФС України листом від 19.11.2018 року №35923/7/99-99-13-02-03-17 повідомила ОСОБА_1 про продовження розгляду звернення до 30.11.2018 року (а.с. 10).

За наслідками розгляду згаданого вище запиту ДФС України надано індивідуальну податкову консультацію, викладену у листі від 29.11.2018 року №5006/В/99-99-13-02-03-14/ІПК, в якій зазначено, що з 01.01.2017 року платник єдиного внеску - самозайнята особа, зобов`язаний сплачувати єдиний внесок незважаючи на те, що він одночасно є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (а.с. 11-12).

Вважаючи висновки податкової консультації такими, що суперечать приписам Податкового кодексу України, ОСОБА_1 звернулося до суду із вказаним позовом.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 14, 52, 53 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст. ст. 1, 4, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на неможливість подвійного оподаткування однієї й тієї ж господарської діяльності за відсутності отримання самозайнятою особою доходу.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до пп. 14.1.172-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Приписи п. п. 52.2, 52.3 ст. 52 Податкового кодексу визначають, що податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Відповідно до абз. 1 п. 53.1 ст. 53 Податкового кодексу України не може бути притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової (штрафні санкції та/або пеня), платника податків (податкового агента та/або його посадову особу), який діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації, наданої йому у письмовій формі, а також узагальнюючої податкової консультації, за діяння, що містить ознаки податкового правопорушення, зокрема на підставі того, що у подальшому така податкова консультація була змінена або скасована.

Згідно п. 53.2 ст. 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про необґрунтованість наданої податкової консультації, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа -платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Як було встановлено судом першої інстанції, починаючи з 11.01.2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області як платник податків - фізична особа - підприємець. Основним видом економічної діяльності є «діяльність у сфері права» (код за КВЕД-2010 « 69.10»), який включає, у тому числі, юридичне представництво інтересів однієї сторони, як особисто юристами, адвокатами, так і під керівництвом. Крім того, Позивачем зазначено, що з моменту державної реєстрації та постановки на облік у фіскальних органах (з 11.01.2016 року) ним регулярно сплачується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичною особою-підприємцем, що здійснює діяльність у сфері права.

На підставі рішення Ради адвокатів Київської області №33 від 17.03.2016 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України №5076-VI від 05.07.2012 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (ч. 2 ст.13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Таким чином, в даному випадку відсутні підстави вважати підприємницьку діяльність позивача відмінною від незалежної професійної діяльності.

Згідно п. п. 4, 5 ч.1 ст. 4 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності

Судом першої інстанції вірно зазначено, що порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом не передбачений.

Облік платників єдиного внеску здійснюється відповідно до ст. 5 Закону.

За правилами ч. 1 ст. 5 Закону облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Тобто, як вірно підкреслив суд першої інстанції, законодавець у поняття «платника єдиного внеску» у контексті п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону передбачив дві одночасні умови: провадження незалежної професійної діяльності та отримання доходу від цієї діяльності.

На переконання судової колегії, норми, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону є спеціальними щодо осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у той час як інші норми цього Закону не можуть суперечити останній.

Відповідно до п. 19 розділу IV Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015 року, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, отримують дохід від цієї діяльності та одночасно є фізичними особами-підприємцями, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти відповідно до виду діяльності та обраної системи оподаткування.

Викладене дає підстави стверджувати, що необхідність подачі окремих Звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування виникає лише у разі якщо особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичною особою-підприємцем, здійснює відмінні види діяльності.

Водночас, з огляду на те, що види діяльності ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, співпадають, то остання не має обов`язку подання звітності як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, оскільки у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

Вищевикладене, у свою чергу, вказує на те, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише за умови, що така особа не є найманим працівником у межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону, на який посилається Апелянт, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, аналіз змісту наведеної правової норми з урахуванням вищевикладених особливостей правового регулювання нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, свідчить, що сплата такою особою єдиного внеску як фізичною особою-підприємцем, вид діяльності якої збігається з видом діяльності самозайнятої особи, не тягне за собою обов`язок зі сплати єдиного внеску окремо як самозайнятою особою за умови відсутності у такої особи доходів саме як самозайнятої особи.

З огляду на викладене суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про існування правових підстав для скасування податкової консультації. Наведене, на переконання судової колегії свідчить, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 09» жовтня 2019 року.