Справа № 160/5132/19
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2019 року Справа № 160/5132/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОзерянської С.І.
за участі секретаря судового засіданняХобот І.М.
представника позивача представника відповідача Алєксеєнка А.І. Агаджанян О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарго-Терра» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 02.07.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Відповідачем 12.08.2019 року надано відзив на позовну заяву.
Так, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області проти позову заперечує та зазначає, що ТОВ «Найтлис» та ФГ «Агротерра України» не є виробниками пшениці, яка була поставлена позивачу, а по ланцюгу постачання неможливо простежити походження товару. Також зазначив, що ТОВ «Найтлис» здійснює придбання великої кількості ТМЦ, що мають різноманітні характеристики та потребують застосування особливих умов їх транспортування та зберігання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 12.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
Представник позивача у судовому засіданні 25.09.2019 року адміністративний позов підтримав та просив його задовольнити.
Представник відповідача в судовому засідання 25.09.2019 року просив відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги адміністративного позову і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив та зазначає наступне.
Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фарго-Терра» зареєстроване 13.10.2016 року та знаходиться на податковому обліку у Головному управлінні ДФС у Дніпропетровській області.
Правомірність податкового повідомлення-рішення є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Так, підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
У відповідності до п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Виходячи із системного аналізу вказаних норм Податкового кодексу України, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб`єктами господарювання.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.
Тобто, для підтвердження даних податкового обліку платника податку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Господарською операцією, згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України. При цьому, сама собою відсутність окремих документів (ліцензій, дозволів і т.п.), а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення, податковий орган зокрема визначив непідтвердженість факту придбання товарів у ТОВ «Найтлис» та ФГ «Агротерра України», з огляду на те, що зазначені підприємства не є виробниками сільськогосподарської продукції та простежити походження придбаного позивачем товару неможливо. Також , в акті перевірки зазначено, що у ТОВ «Найтлис» земельні ділянки та трудові ресурси відсутні, згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Найтлис» здійснює придбання великої кількості ТМЦ, що мають різноманітні характеристики та потребують застосування особливих умов їх транспортування та зберігання, зокрема, придбані автошини, автозапчастини, посуд в асортименті, болти, гайки та інші, а реалізовано: пшеницю, ячмінь, соняшник та інше, тобто, асортимент придбаної номенклатури не відповідає реалізованій.
Отже, податковий орган дійшов висновку, що оскільки не підтверджено факт реального вчинення господарських операцій по придбанню товарів у ТОВ «Найтлис» та ФГ «Агротерра України» з позивачем, у останнього не виникає права на податковий кредит та відсутнє право на віднесення витрат з придбання товарів та послуг до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування.
Так, під час розгляду справи судом встановлено, що позивач мав фінансово-господарські відносини з ТОВ «Найтлис» на підставі договору складського зберігання від 21.06.2018 року № 19, на виконання якого ТОВ «Фарго-Терра» прийняло на зберігання від ТОВ «Найтлис», 130 т. пшениці 2 класу врожаю 2018 року, 770,776 т. пшениці 3 класу врожаю 2018 року, 330 т. пшениці 6 класу врожаю 2018 року, 298,744 т. ячміня 3 класу врожаю 2018 року.
На підтвердження отримання зерна на зберігання від ТОВ «Найтлис» позивачем надані реєстри накладних на прийняте зерно з визначенням якості по середньому зразку, товарно-транспортні накладні, складські квитанції на зерно, приходні квитанції на зберігання.
Відповідно до додаткової угоди №1 від 21.06.2018 року до договору складського зберігання №19 від 21.06.2018 року оплата послуг зі складського зберігання здійснюється на підставі виставлених актів виконаних робіт в кінці поточного року.
В подальшому, на підставі договорів поставки від 02.07.2018 року №2, від 02.07.2018 року № 3, 18.07.2018 року №4, від 16.07.2018 року №5, від 19.07.2018 року №6 ТОВ «Фарго-Терра» придбало у ТОВ «Найтлис» 130 т. пшениці 2 класу врожаю 2018 року, 770,776 т. пшениці 3 класу врожаю 2018 року, 330 т. пшениці 6 класу врожаю 2018 року, 298,744 т. ячміня 3 класу врожаю 2018 року, на підтвердження чого позивачем надані податкові накладні, видаткові накладні, акти приймання-передачі зерна, рахунки, приходні квитанції.
Також, позивач мав фінансово-господарські відносини з ФГ «Агротерра України» на підставі договору складського зберігання від 20.06.2018 року №31, на виконання якого ТОВ «Фарго-Терра» прийняло на зберігання від ФГ «Агротерра України», 16,26 т. ячміня 3 класу, 730 т. пшениці 6 класу, 1393,28 т. пшениці 3 класу.
На підтвердження отримання зернових культур позивачем надані податкові накладні, реєстри накладних на прийняте зерно, рахунки, платіжні доручення, видаткові накладні, приходні квитанції, акти приймання-передачі.
На підставі договорів поставки від 20.07.2018 року № 4 та від 30.07.2018 року № 5 позивачем було придбано у ФГ «Агротерра України» 16,26 т. ячменя та 200 т. пшениці 3 класу, на підтвердження чого позивачем надані податкові накладні, платіжні доручення, рахунки, видаткові накладні, приходні квитанції, акти приймання-передачі, товарно-транспортні накладні, реєстри накладних на прийняте зерно.
Зернові культури, придбані у ТОВ «Найтлис» та ФГ «Агротерра України», в подальшому були реалізовані ПП «Обрій», що підтверджується договорами поставки від 06.06.2018 року № 12, від 12.06.2018 року № 13, від 24.07.2018 року № 18, від 24.07.2018 року № 19, від 26.07.2018 року № 20, платіжними дорученнями, видатковими накладними, актами приймання-передачі, складськими квитанціями, картками аналізу зерна, рахунками.
Всі перелічені господарські операції позивача узгоджуються з напрямками його господарської діяльності.
Для надання послуг зі зберігання товару (зернових) позивач має в оренді приміщення (зерносховища) та виробничі потужності (обладнання) на підставі договору №2 від 16.05.2018 року, укладеного з ТОВ «СтандартУкраїна» площею 888,2 кв.м
Всі надані первинні документи відповідають Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та мають всі необхідні реквізити (печатки підприємств, підписи уповноважених осіб тощо) як наслідок вони є такими, які підлягають обов`язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.
При цьому відповідачем а ні в акті перевірки, а ні під час судового розгляду не зазначено про відсутність документів, що підтверджують господарські операції з ТОВ «Найтлис» та ФГ «Агротерра України», чи дефектність будь-яких наданих позивачем документів.
При цьому висновок про нереальність господарських операцій відповідачем обґрунтовано відсутністю у ТОВ «Найтлис» та ФГ «Агротерра України» матеріально-технічних можливостей для здійснення реалізації ТМЦ, відсутністю трудових ресурсів, що унеможливлює здійснення фінансово-господарської діяльності, та неможливістю встановити походження товару реалізованого ТОВ «Фарго-Терра».
При цьому, суд звертає увагу на те, що, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.
Посилання відповідача, як на підставу для невизнання податкового кредиту на обрив ланцюга постачання, (відсутність інформації про придбання контрагентом товарів, що були поставлені позивачеві) судом до уваги не приймаються.
Як зазначив Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 02.06.2011 №742/11/13-11 «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України», оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Отже, висновки контролюючого органу щодо обсягу і якості операцій та розрахунків між платниками податків не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб`єктивних думках посадових осіб, інформації АІС «Податковий блок», а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.
Факт порушення контрагентами своїх податкових зобов`язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди - відшкодування ПДВ з державного бюджету, якщо податковий орган доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов`язань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.
Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.
Натомість, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Спрямованість господарських операцій позивача на реальне настання правових наслідків підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства.
А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Щодо відсутності основних фондів та трудових ресурсів у контрагентів позивача, суд вважає за необхідне зазначити, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської діяльності.
В свою чергу, відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливість реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового та іншого характеру. Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди, лізингу та інших договірних умовах.
Щодо виявлення за результатами аналізу ЄРПН придбання контрагентами позивача великої кількості ТМЦ, асортимент якої не відповідає реалізованій, суд зазначає, що вказане жодним чином не може бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських операцій, відповідно платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів.
Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та спрямованість його дій на отримання реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.
А отже, висновки податкового органу щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Найтлис» та ФГ «Агротерра України», що призвело до заниження податку на додану вартість у липні 2018 року на 1374851,98 грн. є необґрунтованими та не підтвердженими відповідними доказами.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарго-Терра» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фарго-Терра» з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 19 210 грн.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 жовтня 2019 року.

Суддя С.І. Озерянська