Справа № 580/352/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/352/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Аліменка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року (повний текст виготовлено 12 серпня 2019 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Черкаській області від 13.03.2018 №528.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

04 жовтня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління ДФС у Черкаській області, в якому відповідач повністю підтримує рішення суду першої інстанції.

У тексті апеляційної скарги позивач просить здійснювати розгляд справи за її участі.

Щодо заявленого позивачем клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю сторін у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі доповідної записки начальника управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Черкаській області №359/23-00-03-0118 від 12.03.2018, наказом ГУ ДФС у Черкаській області №528 від 13.03.2018 призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за період діяльності з 27.11.2017 по 23.03.2018 щодо дотримання вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за місцем фактичного здійснення діяльності, а саме: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2. Термін проведення фактичної перевірки 10 діб.

16.03.2018 працівниками ГУ ДФС у Черкаській області відповідно до наказу №528 від 13.03.2018 та направлень від 14.03.2018 №75, №76, №77, №78 здійснений виїзд для проведення фактичної перевірки за місцем проведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 .

За результатами проведених перевірок складено акт №16/23-00-40- 0224/ від 23.03.2018 та акт №17/23-00-40-0224/ від 23.03.3018

У зв`язку з відмовою від підпису актів перевірок, складено відповідні акти №11 та №12 від 23.03.2018.

За результатами проведених перевірок та на підставі актів ГУ ДФС у Черкаській області винесені відповідні податкові повідомлення - рішення: від 07.05.2018 №000544057, №, №, №, №, від 22.06.2018 №, №.

Вважаючи оскаржуваний наказ відповідача про проведення фактичної перевірки протиправним, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що видання керівником відповідача наказу про призначення перевірки не створює небезпеки інтересам позивача, оскільки сам собою факт проведення перевірки не може безпосередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний наказ №528 від 13.03.2018, прийнятий на підставі доповідної записки, якою запропоновано провести фактичну перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , що підтверджується копією доповідної записки начальника управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Черкаській області №359/23-00-03-0118 від 12.03.2018.

Зі змісту доповідної записки начальника управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Черкаській області №359/23-00-03-0118 від 12.03.2018 вбачається, що необхідність проведення фактичної перевірки встановлена в ході здійснення огляду місця торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює свою господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , яким встановлено факт продажу тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразку.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ прийнятий на підставі та у спосіб передбачений чинним податковим законодавством.

Доводи апелянта щодо неможливості врахування вищевказаної копії доповідної записки як належного доказу, оскільки відзив разом із цією копією позивачеві не надсилався, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявний доказ направлення відповідачем відзиву ОСОБА_1 (а.с. 135).

Також, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачем фактично допущено посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки без зауважень щодо оформлення оскаржуваного Наказу № 528.

Так, 16.03.2018 працівниками ГУ ДФС у Черкаській області відповідно до наказу №528 від 13.03.2018 та направлень від 14.03.2018 №75, №76, №77, №78 здійснений виїзд для проведення фактичної перевірки за місцем проведення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , за результатами складено акт №16/23-00-40- 0224/ від 23.03.2018 та акт №17/23-00-40-0224/ від 23.03.3018. У зв`язку з відмовою від підпису актів перевірок, складено відповідні акти №11 та №12 від 23.03.2018.

Згідно із підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси.

При цьому ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Таким чином, наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків. А за результатами реалізації прав, що випливають із вказаного наказу, податковим органом складено не лише акт перевірки, а й прийняті податкові повідомлення-рішення.

Отже, податковим органом фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, у зв`язку з чим оспорюваний наказ не є таким, що порушує права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов`язків, а відтак, задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки, по-перше, такий наказ відповідача не є юридично значимим для позивача, по-друге, після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Враховуючи факт допущення позивачем посадових осіб контролюючого органу до перевірки, здійснення такої перевірки, складення за її результатом актів та винесення податкових повідомлень-рішень, у спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов`язки для платника податків є рішення податкового органу (акт індивідуальної дії), прийняте за результатами проведеної перевірки.

Аналогічна позиція неодноразово викладена в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 820/5481/17, від 13 грудня 2018 року у справі № 810/6689/14, від 11 квітня 2019 року у справі № 802/853/18-а тощо.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11.10.2019.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

В.О. Аліменко