Справа № 480/313/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 р.Справа № 480/313/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

спеціаліста Ситніка Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові в режимі відеоконференції із Сумським окружним адміністративним судом адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 25.04.19 року по справі № 480/313/19

за позовом ОСОБА_1

до Сумської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сумської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення від 19.12.2018 №4345-МР «Про відмову в наданні у власність земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність відмови у наданні у власність земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу, з огляду на відсутність підстав для такої відмови. Посилаючись на викладені доводи вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

22 квітня 2019 року рішенням Сумського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Сумської міської ради від 19.12.2018 №4345-МР "Про відмову в наданні у власність земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Сумської міської ради сплачений судовий збору в розмірі 768,40 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права. Вказав на те, що при розгляді проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів, виявлено, що земельна ділянка знаходиться на території, де розміщення індивідуальних гаражів не передбачено. Отже, з викладених підстав вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають, а тому рішення суду першої інстанції має бути скасовано. Крім того, вважає, що даний спір має вирішуватися у порядку цивільного судочинства.

Позивач у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, вказав на протиправність рішення від 19.12.2018 №4345-МР «Про відмову в наданні у власність земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ". Отже, посилаючись на викладені доводи, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що13.04.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Сумської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:036:0089 площею 0,0084 га та надання її у власність (а.с.10).

Рішенням Сумської міської ради від 19.12.2018 № 4345-МР відмовлено ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні їй у власність за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0084 га для будівництва індивідуального гаражу (а.с.7).

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з протиправності відмови в наданні у власність земельної ділянки ОСОБА_1 , з огляду на те, що земельна ділянка розташована на вільній від забудови території, відповідає Плану зонування території міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 06.03.2013 №2180-МР, не суперечить іншим вимогам чинного законодавства, а також відсутність встановлених недоліків проекту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 2 ст. 50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

За приписами статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із пунктом тридцять четвертим статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Разом з цим, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Згідно з ч. 8 ст. 186-1 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

З вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаражу ОСОБА_1 (а.с.8)

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформовано та зареєстровано, присвоєно кадастровий номер :06:036:0089 (а.с.11).

Також, у рішенні Сумської міської ради від 19.12.2018 не зазначено недоліки проекту та не встановлено час на їх усунення.

Відмова у затвердженні проекту землеустрою не містить жодних посилань на порушення вимог законів України.

Колегія суддів зауважує, що будь-якого обґрунтування для відмови оскаржуване рішення від 19.12.2018 №4345-МР не містить.

Посилання апелянта на лист управління архітектури та містобудування Сумської міської ради від 01.11.2017 року, згідно якого земельна ділянка знаходиться на території, де розміщення індивідуальних гаражів не передбачено, та яка використовується для організації проїзду до гаражних кооперативів, є безпідставним, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради 07.02.2018 надало висновок по проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуальних гаражів, у відповідності до якого земельна ділянка розташована на вільній від забудови території, відповідає Плану зонування території міста Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 06.03.2013 №2180-МР, не суперечить іншим вимогам чинного законодавства, а тому проект землеустрою погоджений (а.с.8).

Проект землеустрою також містить висновок експерта державної експертизи від 06.03.2018, яким проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва індивідуальних гаражів в АДРЕСА_1 погоджується. (а.с.9)

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає спростованими наявними в матеріалах справи доказами доводи відповідача про те, що земельна ділянка знаходиться на території, де розміщення індивідуальних гаражів не передбачено.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення Сумської міської ради від 19.12.2018 №4345-МР прийняте з порушенням норм Земельного кодексу України та не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки належних мотивів та причин такої відмови у вказаному рішенні органу місцевого самоврядування не наведено.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 509/4156/15-а, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення від 19.12.2018 №4345-МР «Про відмову в наданні у власність земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано належних доказів на обґрунтування правомірності відмови в наданні у власність земельної ділянки ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції предметної юрисдикції, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2, п. 7 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно- правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно- владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

До адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Статтями 122, 123, 186 ЗК України встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та визначені органи, уповноважені розглядати ці питання.

Позивачка звернулася до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу, який не було реалізовано внаслідок відмови Сумської міської ради в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки та наданні її у власність.

Так, предметом позову у даній справі є оскарження рішення (відмови) Сумської міської ради в затвердженні проекту землеустрою та наданні земельної ділянки у власність та під час його прийняття Сумська міська рада, як суб`єкт владних повноважень, здійснювала владні управлінські функції.

Колегія суддів вказує на те, що відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Конституційний Суд України у рішенні від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України, п. 1 ч. ст. 17 КАС України вирішив, що:

- положення п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень;

- положення п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Тобто, якщо особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

У справі, яка розглядається, позивач звернулась до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки. Їі право не було реалізовано внаслідок відмови відповідача в погодженні проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки. Наявність існуючого речового права позивача або інших осіб на цю земельну ділянку не встановлено.

Позивач в своєму позові не порушує питання щодо визнання за нею права власності на земельну ділянку, а заявляє вимоги про визнання протиправним рішення суб`єкту владних повноважень, яке перешкоджає їй в оформленні документів на земельну ділянку. Приватний інтерес ОСОБА_1 на час звернення до суду з цим адміністративним позовом відсутній.

Таким чином, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц та від 03.10.2018 у справі № 820/4149/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції предметної підсудності даної срави.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 року по справі № 480/313/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 09.10.2019 року