Справа № 540/1622/19
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1622/19
10 год. 18 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Хом`якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю представника відповідача Головко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (відповідач), в якому просить визнати бездіяльність Головного Управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області щодо відмови в поновлення виплат пенсійного забезпечення ОСОБА_1 протиправною та зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області поновити нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсійного забезпечення з 7 жовтня 2009 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 06 лютого 1996 року отримував пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб". У вересні 1997 році ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання за кордон. З жовтня 1997 року по теперішній час Головне управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області не нараховує та не виплачує пенсійне забезпечення заявнику. 09.07.2019 звернувся з заявою до відповідача щодо нарахування та виплати, тобто поновлення пенсійного забезпечення з 7 жовтня 2009 року з врахуванням нарахування компенсації втрати частини доходів. Але відповідач розглянув заяву та відмовив у поновлені виплати пенсії. Підставою для відмови відповідач вказав на те, що позивач повинен особисто звернутися до органу, який призначає пенсію за новим місцем проживання або за місцем реєстрації, надавши оригінал паспорту за правилами пункту 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1. Позивач вважає підставу відмови неправомірною, оскільки чинним законодавством передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу Пенсійного фонду України особисто та позбавлений можливості надіслати заяву поштою.

Ухвалою суду від 09.08.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, а розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.08.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що пенсія не призначалась ПФУ, тому пенсійна справа позивача в головному управління ПФУ в Херсонській області була відсутня. Позивачем не дотримано встановленого порядку звернення із заявою про поновлення пенсії та не подано необхідного пакету документів. Заява представника позивача була зареєстрована як звернення громадян відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян". Підстав для поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 відсутні, строк звернення до суду встановлений ст. 122 КАС України у шість місяців, поважних причин поновлення строку звернення до суду у позивача немає. Також в відзиві зазначено, що при розгляді справи необхідно враховувати обставини, що незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян.

04.09.2019 та 01.10.2019 представник позивача надав додаткові пояснення у справі, в яких звернув увагу суду на те, що саме з вини відповідача, який не нараховував пенсійне забезпечення позивачу з 07.10.2009 і, відповідно ч.2 ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", - позивачу виплачуються пенсійне забезпечення за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Позивач є громадянином України, який постійно мешкає у Німеччини з 1997 року, прийнятий на консульський облік у 2008 року. Дана обставина підтверджується відповідною відміткою у паспорті позивача. Позивач є людиною поважного віку, не вміє користуватися комп`ютером, не є фахівцем в галузі права. В ефірному телебаченні Німеччини відсутні канали українського телебачення. Інформацію про стан справ на Україні позивач, як і решта громадян України які знаходяться за межами України, не отримує. Держава Україна системно не інформує про стан справ на Україні громадян України, які постійно проживають за межами України. Представник позивача ОСОБА_2 знаходився у м. Ганновер Німеччина у особистих справах у період 14-21.05.2019 року. Під час перебування в Ганновері - 18.05.2019 представник випадково зустрів позивача і позивач випадково дізнався про порушення своїх прав, як громадянина України на отримання пенсійного забезпечення. Після чого, між позивачем та представником, була укладена усна угода на представлення інтересів позивача. Дана обставина підтверджується датою - 21.05.2019 підписання довіреності позивачем. Порушення прав позивача на отримання пенсійного забезпечення, предметом якого є спір у даній справи, є тривалим - з 2009 року по теперішній час й тому застосовувати ч. 1 ст.123 КАС України не має підстав.

Ухвалою від 09.09.2019 суд за клопотанням представник відповідача вирішив призначити розгляд справи в судовому засіданні.

Справа розглядалась у засіданнях 07.10.2019, 07.10.2019.

Позивач та його представник в судове засідання не прибули. В позовній заяві вказано про розгляд справи без виклику позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06 лютого 1996 року отримував пенсійне забезпечення (пенсію за вислугу років як працівник МВС) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб". Дана обставині підтверджується посвідченням №4956 від 06 лютого 1996 року. У вересні 1997 році ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання за кордон, знаходитьсяе на консульському обліку в Генеральному консульстві України в Гамбурзі. З жовтня 1997 року позивач не отримує пенсійне забезпечення.

Представник позивача ОСОБА_2 09.07.2019 надіслав поштовим зв`язком заяву до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області щодо нарахування та виплати, тобто поновлення пенсійного забезпечення ОСОБА_1 з 7 жовтня 2009 року з врахуванням нарахування компенсації втрати частини доходів, до заяви додані копії паспорту громадянина України, пенсійного забезпечення, довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, довіреності.

Відповідач листом від 27.07.2019 за №239/3-99-3 повідомив представника позивача про те, що пенсії колишнім працівникам МВС виплачуються органами ПФУ за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів. Відповідно до п. 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1. Заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання. Особа, яка звертається за пенсією має пред`явити паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік. Для поновлення та продовження виплати пенсії, пенсіонер повинен особисто звернутися із заявою, оригіналом паспорту або посвідкою на постійне проживання до органу, що призначає пенсію за новим місцем проживання або реєстрації на території України.

Позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши, що його пенсія має бути поновлена з 07.10.2009 (з дати ухвалення Конституційним судом рішення № 25-рп/2009) з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-ХІІ) Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) та іншими нормативними актами.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року N 1382-IV, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 цього ж Закону передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Міжнародних договорів між Україною та Німеччиною стосовно призначення та виплати пенсії не було укладено.

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року п.2 ч.1 ст.49, друге речення ст.51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). В зазначеному рішенні Конституційного Суду України вказано, що держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12 червня 2018 року по справі №577/50/17-а та у відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України має враховуватися судом.

Суд зазначає, що позивач, проживаючи в Німеччині, як громадян України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу органи Пенсійного фонду мають підстави відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Законом № 2262-ХІІ визначено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ч.2 ст.55 Закону № 2262-XII нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, ч.2 ст.62 цього закону - пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Стаття 46 Закону №1058-IV встановлює, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" затверджений постановою ПФУ № 3-1 від 30.01.2007 (далі - Порядок). Пункт 4 даного Порядку передбачає, що заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з виїздом за кордон, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні тощо, подається пенсіонером, або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання. Заява про запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання.

Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення. У разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу) роз`яснюється, які документи необхідно надати додатково (п. 6 Порядку).

Пунктом 14 Порядку встановлено, що орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів. Заявнику або посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу органом, що призначає пенсії, видається розписка - повідомлення із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в тримісячний термін з дня прийняття заяви. Відповідно до п. 15 Порядку особа, яка звертається за призначенням пенсії (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити уповноваженій особі органу, що призначає пенсію, паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

При прийманні документів для призначення пенсії орган, що призначає пенсії: перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню перевірку змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження. Орган, що призначає пенсії, має право вимагати від міністерств та інших органів, заявників дооформлення поданих документів, а також подання додаткових документів та перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі (п. 16). Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії (п. 17). Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії (п. 18).

Отже, підставою для вчинення дій, спрямованих на поновлення пенсії за вислугу років, є відповідна заява особи (або уповноваженого представника) та додані до неї документи, які подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи уповноваженим представником позивача ОСОБА_2 подана заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії 09.07.2019 поштою. До заяви були додані копії паспорта ОСОБА_3 , копія пенсійного посвідчення, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, копія довіреності.

Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що представник позивача ОСОБА_2 звернувся до відповідача не у встановленому порядку звернення за поновленням пенсії та необхідним пакетом документів. Відповідно до Порядку позивач або його представник повинен особисто звернутися до органу, який призначає пенсію, надавши оригінал паспорту. Оскільки звертався до відповідача представник пенсіонера, він мав зробити це безпосередньо, надавши свій паспорт (або інший документ, що засвідчує особу) та належним чином оформлену довіреність в оригіналі на право подання заяви від імені ОСОБА_1 Що стосується самого пенсіонера, то відповідно до ст.5 Закону "Про громадянство України" від 18.01.2001 №2235-III документами, що підтверджують громадянство є: паспорт громадянина, свідоцтво про належність до громадянства, паспорт громадянина для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну. Документ можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку .

Що стосується документа про місце проживання або реєстрації пенсіонера, то дані документи не є обов`язковими, оскільки право на поновлення пенсії не пов`язується з обов`язковим постійним проживанням в Україні.

Таким чином підставою для вчинення дій, спрямованих на поновлення пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Особа, яка проживає за кордоном, має право на поновлення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку. Тому представником позивача ОСОБА_2 необхідно було подати заяву про поноволення пенсії безпосередньо до відповідача з необхідними документами, які посвідчують його особу, та особу самого пенсіонера. Такий порядок і був роз`яснений листом відповідача від 23.07.2018.

Приймаючи до уваги викладене, суд не вбачає порушень чинного законодавства в діях відповідача, який зареєстрував заяву ОСОБА_2 не в якості заяви про поновлення пенсії через порушений порядок подання заяви, а як звернення громадянина у порядку передбаченому Законом України "Про звернення громадян" та надав відповідь на дану заяву.

Водночас суд звертає увагу відповідача на те, що вимоги про надання пенсіонером або особою, яка звертається за пенсією, документа, який засвідчує місце проживання, є зайвими з огляду на вищевикладене.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не приймав рішення про відмову в поновленні пенсії ОСОБА_1 , тому вимога про визнання протиправною такої відмови є передчасною.

Відповідно до ч.2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню.

Питання судових витрат вирішується судом на підставі положень ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15 жовтня 2019 р.

Суддя Хом`якова В.В.

кат. 112010200