Справа № 520/8697/19
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 р. № 520/8697/19

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Тітов О.М., розглянувши адміністративний позов та додані до нього документи ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП) заборгованості з виплати пенсії, що виникла за період з квітня по травень 2019 року, у розмірі 3228 грн. 74 коп. та суми одноразової доплати за квітень 2019 року у розмірі 1205 гривень;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (), виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість з виплати пенсії, що виникла за період з квітня по травень 2019 року, у розмірі 3228 грн. 74 коп., та суму одноразової доплати за квітень 2019 року у розмірі 1205 гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в її населеному пункті вона була вимушена покинути своє постійне місце проживання та переїхати до м. Зміїв, де і стала на облік як внутрішньо переміщена особа. Проте, відповідач з 01.04.2019 року припинив їй виплату пенсії і поновив з 01.04.2018 року, але фактичні виплати відбулись лише з червня 2019 року, у результаті чого, пенсію за квітень - травень 2019 року позивач не отримала, а також не отримала суму одноразової доплати за квітень 2019 року у розмірі 1205 гривень.

Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують її право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 06.09.2019 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача, 23.09.2019 року надано відзив на позовну заяву, в якому він адміністративний позов не визнав, зазначив, що виплата пенсії була призупинена управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова на підставі Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування", який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365.

Також представник відповідача зазначив, що відповідно до постанови КМУ від 22.08.2018 року №628 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України" реорганізовано управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова шляхом приєднання до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 02.08.2019 року.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення від 01.09.2015 року № НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки управління праці та соціального адміністрації Московського району ХМР від 02.07.2015 р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що позивач з 11.05.2015 року перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, а з 02.08.2019 року в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком. З 01.04.2019 року виплату пенсійного забезпечення припинено, на підставі протоколу №122 від 03.04.2019 року у зв`язку з відсутністю за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб і позивач не підтвердила місце фактичного проживання.

16.04.2019 року позивач звернулась до управління з заявою про поновлення та продовження виплати пенсії за місцем тимчасового проживання.

Згідно з протоколом Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при УПСЗН адміністрації Московського району ХМР від 24.04.2019 року №125 позивачу поновлено виплату пенсії з 01.04.2019 року за матеріалами електронної пенсійної справи.

У листі від 03.05.2019 №430/С-3 відповідач зазначає, що за матеріалами пенсійної справи сума невиплаченої пенсії за період квітень-травень обліковується та буде виплачена на умовах окремого Порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Виплата пенсії буде здійснена з червня 2019 року щомісяця у встановленому місячному розмірі.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати пенсії, позивач звернувся до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів.

Дана справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (Пз/9901/20/18).

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі по тексту - Закон № 1058-IV).

Відповідно до положень ч.3 ст.4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Питання виплати пенсій врегульовані положеннями ст.47 Закону №1058-IV, якою визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Варто зазначити, що вищезазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

З поданих до суду матеріалів справи та з доводів сторін вбачається, що пенсійним органом рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу приймалося не з визначених законом підстав.

Як встановлено судом, відповідач нарахував, проте не здійснив виплату пенсії за період з квітня по травень 2019 року та суму одноразової доплати за квітень 2019 року у розмірі 1205 гривень.

Також представником відповідача вказано, що виплата сум пенсії за минулий період, провадитиметься відповідно до Порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України.

При цьому, представником відповідача до суду не надано довідку або інший документ про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії позивача за спірний період.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в п.1 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 05.11.2014 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., N 81, ст. 2296).

Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності рішення уповноваженого органу про скасування дії довідки про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи, як підставу припинення виплати пенсії, та доказів на підтвердження виплати пенсії позивачу за спірний період.

Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом у рішенні по справі №229/3123/17 від 27.02.2018 р. (провадження №К/9901/1358/17).

Як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст.49 цього Закону.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи рішення всупереч ст.49 Закону України № 1058-ІV, неправомірно не виплатив позивачу суму пенсії з 01.04.2019 по 31.05.2019 року та суму одноразової доплати за квітень 2019 року. Доказів виплати заборгованості позивачу за спірний період сторонами не надано.

Щодо невиплаченої суми пенсії за період з квітня по травень 2019 року, у розмірі 3228 грн. 74 коп., та суми одноразової доплати за квітень 2019 року у розмірі 1205 гривень., яка підлягає стягненню з відповідача, суд зазначає, що сторонами не надано жодного належного доказу, який би підтверджував чи спростовував суму заборгованості за спірний період з 01.04.2019 по 31.05.2019 та/або розмір призначеної до виплати пенсії позивача та суми одноразової доплати за квітень 2019 року, проте відповідачем не заперечується наявність заборгованості за такий період.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області провести виплату ОСОБА_1 заборгованості з виплати пенсії, що виникла за період з квітня по травень 2019 року та суми одноразової доплати за квітень 2019 року - підлягають задоволенню, а в частині визначення суми заборгованості у розмірі 4433 грн.74 коп. - задоволенню не підлягають.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 371 КАС України передбачено негайне виконання рішення суду щодо присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення пенсії за один місяць.

Тому для ефективного захисту прав позивача суд з власної ініціативи вважає за необхідне звернути до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення пенсії за один місяць.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з підстав викладених вище.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості з виплати пенсії, що виникла за період з квітня по травень 2019 року та суми одноразової доплати за квітень 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (), виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість з виплати пенсії, що виникла за період з квітня по травень 2019 року та суму одноразової доплати за квітень 2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, під.2 поверх 3,м. Харків,61022, ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Звернути до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення пенсії за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов