Справа № 400/30/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/30/19
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю представника апелянта Алєніна Д.В.,

представника позивача Чередніченко І.Б.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, ухвалене в спрощеному позовному провадженні о 12:04 в м. Миколаєві, повний текст рішення складено 15.03.2019 р., по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним висновок та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати протиправним висновок Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, як територіального органу Держгеокадастру, вибраного за принципом екстериторіальності від 13 вересня 2018 року № 7627/82-18; зобов`язати територіальний орган Держгеокадастру, вибраного за принципом випадковості системою електронного документообігу Держгеокадастру погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із категорії земель за основним цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови приблизною площею 0,00773 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для надання в оренду, терміном на 5 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ГУ Держгеокадастру Волинської області № 7267/82-18 від 13.09.2018 року, яким їй відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є неправомірним та таким, що суперечить вимогам закону, постановлений в порушення її прав на отримання у користування земельної ділянки комунальної власності. Позивач зазначала, що умови, за яких орган відмовляє у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. Доводами апеляційної скарги зазначено, що чинним законодавством передбачена можливість реєстрації права власності на нерухоме майно незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Зауваження, викладені в попередньому висновку про розгляд проекту землеустрою не виправлені, а тому вказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства у сфері землеустрою та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам, а тому не погоджується, що відповідає вимогам статті 1861 Земельного кодексу України. Також апелянт зазначає, що отримання висновку про відмову в погодженні проекту землеустрою не позбавляє права розробника після усунення зауважень та пропозицій на повторне направлення документації із землеустрою для погодження. Апелянт вказує, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. А тому позовна вимога про зобов`язання прийняти відповідне рішення не підлягає до задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції повною мірою відповідає ст. 2 КАС України, принципам справедливості, добросовісності та розумності, є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків оспорюваного рішення та носять формальний характер, а рішення відповідача направлені на порушення законних прав та інтересів позивача. З огляду на зазначене, позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням №33 від 22 квітня 2016 року Вознесенська міська рада дозволила позивачці складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із категорії земель за основним цільовим призначенням - землі житлової та громадської забудови приблизною площею 0,00773 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для надання в оренду, терміном на 5 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

В липні 2016 року позивачка виготовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0077 га із категорії земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для надання в оренду, терміном на 5 років.

Проект землеустрою був поданий на погодження до територіального органу Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки - відділ у Вознесенському районі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, який висновком від 13.09.2018р. відмовив позивачці, зазначивши, що позивачка у порушення ст. 50 ЗУ "Про землеустрій", ст.134 Земельного кодексу не надала правовстановлюючі документи на нерухоме майно. В подальшому розгляд та погодження проекту землеустрою здійснювався працівниками територіальних органів Держгеокадастру, які вибрані за принципом випадковості системою електронного документообігу Держгеокадастру.

9 лиспопада 2017 року висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 10645/82-17 ГУ Держгеокадастру Тернопільської області відмовлено у погодженні проекту землеустрою. Експертом зазначено про наявність суперечливих відомостей щодо земельних угідь та запропоновано доповнити проект землеустрою правовстановлюючими документами на нерухоме майно.

20 грудня 2017 року висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 10645/82-17 ГУ Держгеокадастру Львівської області відмовлено у погодженні проекту землеустрою та вказано, що не усунено зауваження, викладені у попередньому висновку.

13 лютого 2018 року висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 906/82-18 ГУ Держгеокадастру Закарпатської області відмовлено у погодженні проекту землеустрою та вказано на необхідність додати правовстановлюючі документи на нерухоме майно з метою встановлення дотримання вимог ст.120, 124, 134 Земельного кодексу України, про що зазначено у висновку № 8513/82-17 від 9.11.2017 року.

12 липня 2018 року висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 4451/82-18 ГУ Держгеокадастру Донецької області відмовлено у погодженні проекту землеустрою та вказано на необхідність виконати вимоги попередніх висновків - додати правовстановлюючі документи на нерухоме майно

13 вересня 2018 року висновком про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 7267/82-18 ГУ Держгеокадастру Волинської області відмовлено у погодженні проекту землеустрою та вказано, що не в повній мірі виконані вимоги висновку № 4451/82-18 від 12.07.2018 року - не додані правовстановлюючі документи на нерухоме майно.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до технічного звіту обстеження і оцінки технічного стану магазину по вул АДРЕСА_1 від 18.06.2018 р. визначено клас наслідків (відповідальності) об`єкта СС1, що посвідчує незначний клас наслідків, у зв`язку з чим, відповідачем неправомірно відмовлено у наданні дозволу розробки проекту землеустрою, вказуючи на те, що відсутні правовстановлюючі документи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.8, ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до частин першої, шостої, десятої та тринадцятої статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:

затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);

надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Згідно статті 25 Закону України "Про землеустрій" видами документації із землеустрою є, зокрема, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Частиною другою статті 50 Закону України "Про землеустрій" встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.3 ст.50 Закону України "Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Відповідно до частини восьмої статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; використання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів; використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями; будівництва об`єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів; надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні; надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено; розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України; надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб; надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону; надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала; будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); будівництва об`єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об`єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд); передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва; надання земельних ділянок суб`єктам господарювання, що реалізують відповідно до Закону України "Про особливості провадження інвестиційної діяльності на території Автономної Республіки Крим" зареєстровані в установленому порядку інвестиційні проекти. Надання такої земельної ділянки у власність здійснюється згідно із законодавством після завершення строку реалізації інвестиційного проекту за умови виконання суб`єктом господарювання договору про умови реалізації цього інвестиційного проекту на території Автономної Республіки Крим; поновлення договорів оренди землі; передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності; надання в оренду земельних ділянок індустріальних парків керуючим компаніям цих індустріальних парків; надання земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч.18 ст.186 Земельного кодексу України Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб`єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами.

У частині першій, п`ятій - восьмій статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій" ; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 червня 2018 року позивачкою було виготовлено технічний звіт обстеження і оцінки технічного стану магазину по вул АДРЕСА_1 .

За результатом технічного обстеження згідно звіту клас наслідків (відповідальності) об`єкта - СС-1, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

При цьому, експерт державної експертизи Держгеокадастру Волинської області не дослідив технічний звіт експерта з технічного обстеження будівель і споруд Л.І. Луговської від 18.06.2018р., яким встановлено можливість надійної і безпечної експлуатації збудованого магазину, нічого не зазначив з цього питання у висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме звіту технічного обстеження будівель і споруд від 18.06.2018 р. об`єкт будівництва магазину по АДРЕСА_1 віднесено до класу наслідків (відповідальності) об`єкта СС1, що відноситься до об`єктів будівництва незначної складності (а.с. 22 оборот).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Вознесенською міською радою Миколаївської області 23.03.2007 року було винесено рішення №46, яким позивачці дозволено виготовлення проектно - кошторисної документації на будівництво магазину по вул. Матросова, 8-а/7; 20.06.2008 року видано дозвіл на розміщення об`єктів торгівлі; посадовими особами на виконання постанови Кабінету Міністрів України №427 від 31.03.2004р. було обстежено земельну ділянку та зазначено, що є можливість виконання проектних робіт для будівництва торгового павільйону.

Відділом містобудування та архітектури Вознесенської міської ради від 12.12.2006р. було надано висновок про погодження відведення земельної ділянки; Відділом земельних ресурсів м. Вознесенськ Миколаївської області 11.06.2008р. складено висновок про погодження відведення земельної ділянки.

Відповідно до довідки КП Вознесенське МБТІ від 08.12.2016 року станом на грудень 2012 року та реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 07.12.2016 року право власності на магазин по АДРЕСА_2 а АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 не зареєстроване.

Відповідно до рішення Вознесенської міської ради Миколаївської області № 33 від 22.04.2016 року позивачці було дозволено складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 . АДРЕСА_2 , 8а/7 для надання в оренду на 5 років із категорії земель за основним цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови площею 0,00773 га., для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Після чого позивачка отримала в ПП Земля проект землеустрою, який було подано для погодження до відповідної установи, а саме до Відділу містобудування та архітектури Вознесенської міської ради Миколаївської області.

Проте 10.08.2016 року Відділ містобудування та архітектури Вознесенської міської ради Миколаївської області після вивчення матеріалів, проект землеустрою не погодив, пославшись на положення ч. 1 та 2 ст. 124 ЗК України, із зазначенням, що на земельній ділянці площею 0,00773 га. по АДРЕСА_5 . АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 а/ АДРЕСА_4 розташований магазин без дозвільних документів, об`єкт не введений в експлуатацію, право власності на це нерухоме майно не зареєстроване, тому зазначається, що рішення міської ради за № 33 від 22.04.2016 року Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання в оренду на підставі якого було розроблено проект ПП Земля виконано з порушенням вимог Земельного кодексу України.

21.09.2016 року позивачка звернулася до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області суду з позовом до Відділу містобудування та архітектури Вознесенської міської ради Миколаївської області в якому просила визнати неправомірною відмову відповідача у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов`язати останнього розглянути питання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із категорії земель за основним цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови площею 0,00773 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для надання в оренду терміном на 5 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі позивачу.

Судом позов було задоволено. Зобов`язано Відділ містобудування та архітектури Вознесенської міської ради Миколаївської області розглянути питання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із категорії земель за основним цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови. На теперішній час рішення суду не виконано.

Право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , на якій розташований магазин позивачки неодноразово підлягало контролю з боку органів уповноважених на здійснення контролю за використанням та охороною земель. 29 Лютого 2008 року приписом №20 Вознесенським міжрайонним сектором з контролю за використанням та охороною земель у Миколаївській області, а державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у місті Вознесенську Миколаївської області 5 квітня 2011 року приписом №31 було встановлено використання земельної ділянки за вказаною адресою без правовстановлюючих документів та зобов`язано усунути порушення. Складалися акти перевірки. Постановою начальника Відділу земельних ресурсів у місті Вознесенську №8 від 4 березня 2008 року позивачка була притягнута за дане порушення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, оскільки об`єкт будівництва, що розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 не належить до об`єктів з середніми та значними наслідками, відповідач у порушення ст..50 ЗУ «Про землеустрій» неправомірно відмовив у погодженні проекту землеустрою, посилаючись на відсутність правовстановлюючого документу на будівництво.

З приводу правомірності задоволення судом першої інстанції позовної вимоги про зобов`язання відповідача погодити проект землеустрою та доводів апелянта про втручання судами в дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Задовольняючи зазначену позовну вимогу, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача погодити проект землеустрою.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Умови, за яких орган відмовляє у погодженні проекту землеустрою, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен погодити проект землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу погодити проект землеустрою або відмовити. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 та Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ч.2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права особи, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача слугуватиме судове рішення про зобов`язання відповідача погодити проект землеустрою.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11.10.2019 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик