Справа № 440/1666/19
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 р.Справа № 440/1666/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Донець Л.О. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Соколової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Костенко Г.В.) від 15.08.2019 року (повний текст рішення складено 21.08.2019р.) по справі №440/1666/19

за позовом Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 29)"

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№29)", звернулося до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області, якій просить визнати протиправними та скасувати:

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.03.2019 №Ю- на суму 652637,59 грн та від 19.03.2019 №Ю- на суму 9538,33 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.03.2019 № на суму 326318,80 грн та від 19.03.2019 № на суму 4769,17 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат (авансових платежів), на які нараховується авансовий внесок від 19.03.2019 № на суму 73142,81 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправність висновків документальної планової виїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування оскільки відповідні висновки контролюючого органу ґрунтуються на помилковому судженні про те, що позивач є роботодавцем для засуджених, які виконували роботи за договором про використання праці засуджених, укладеним з Державною установою Крюковська виправна колонія (№29), а не з позивачем. З огляду на те, що позивач не є роботодавцем по відношенню до засуджених, а отже на нього не розповсюджуються вимоги трудового законодавства щодо забезпечення виплати працівникам заробітної плати у розмірі, не нижчому за розмір мінімальної заробітної плати і так само обов`язок щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 19.03.2019 №Ю-.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 19.03.2019 №Ю-.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 19.03.2019 №.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат (авансових платежів), на які нараховується авансовий внесок від 19.03.2019 №.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 15996 грн. 11 коп.

Не погодившись із судовим рішенням, Головним управлінням ДФС у Полтавській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення у частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що оскільки позивач у відповідності до вимог чинного законодавства є роботодавцем щодо засуджених та податковим агентом в частині несення обов`язку зі сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то податковим органом правомірно нараховано суму єдиного внеску та застосовано штрафні санкції.

Позивач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що у період з 29.01.2019 по 25.02.2019 рік посадовими особами ГУ ДФС у Полтавській області проведена планова виїзна документальна перевірка ДПСільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№29) з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.10.2015 по 30.09.2018 та правильності нарахування, обчислення, сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2018, за наслідками якої складено Акт від 28.02.2019 №260/16-31-13-06-14/08680649.

Вказаним актом сформовано висновки щодо виявлених перевіркою порушень ДП Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№29) вимог податкового законодавства на підставі якого в подальшому прийняті, зокрема, оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.03.2019 року № Ю на суму 652637 грн. 59 коп, та від 19.03.2019 року № Ю на суму 9 538 грн.33 коп. та винесено рішення про застосування штрафних санкцій від 19.03.2019 № на суму - 326318,80 грн., від 19.03.2019 року № на суму 4769,17 грн., та від 19.03.2019 року № на суму-73 142,81грн.

Не погоджуючись із правомірністю вказаних вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішень про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Як було встановлено під час розгляду справи, фактичною підставою для винесення вищевказаних вимог та прийняття рішень, слугували висновки податкового органу про наявність у позивача обов`язку сплачувати єдиний внесок внаслідок використання праці засуджених на підставі укладених із ДУ Крюковська виправна колонія (№29) договорів на використання праці осіб позбавлених волі та про залучення осіб позбавлених волі до суспільно-корисної праці на контрагентських об`єктах.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки діючим законодавством не передбачено можливості укладення трудових договорів замовником безпосередньо із засудженими, то в даному випадку ДП Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№29), яке виступало замовником перед установою виконання покарань, не є роботодавцем, а тому відповідно не має статусу податкового агента у правовідносинах, пов`язаних із використанням праці засуджених.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Положеннями статті 162 ПК України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент.

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України).

Згідно пункту 167.1 статті 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.48 пункту 14.1 статті 14 ПК України, заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Відповідно до п.п. 6 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу в Україні", підприємства установ виконання покарань проводять свою діяльність відповідно до законодавства з урахуванням таких особливостей: трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Порядок використання праці засуджених осіб та нараховує їм заробітну плату врегульовано положеннями статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України зі змінами, внесеними Законом України № 1492-VI.II від 07.09.2016: якою визначено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Вказані зміни набрали чинності 08.10.2016 року.

Тобто, з 08.10.2016 виникли юридичні підстави для укладання строкових трудових договорів із засудженими.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання № 2475-VIII від 03.07.2018, який набрав чинності з 28.08.2018, було внесено зміни до статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України, зокрема частину першу викладено в такій редакції: "Засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг.

Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами".

Таким чином, положеннями статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України в редакції, що діяла з 08.10.2016 по 28.08.2018 передбачалась можливість укладати строкові трудові договори виключно із виправною колонією.

Юридичні підстави для укладання трудових договорів між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг (і відповідні трудові договори в обов`язковому порядку мали бути погоджені з установою виконання покарань) виникли з 28.08.2018.

Порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом, визначений п. 168.1 ст. 168 ПК України.

Відповідно до п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Положеннями п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно зі ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

В силу положень ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Чинним законодавством не визначено порядок оподаткування доходів фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі.

В свою чергу аналіз наведений норм права дає підстави для висновку, що особою відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку; на податкового агента покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Як встановлено під час розгляду справи, між ДП Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№29) (Замовник) та ДУ Крюковська виправна колонія (№29) (Виконавець) укладались договори на використання праці осіб позбавлених волі та договори про залучення осіб позбавлених волі до суспільно-корисної праці на контрагентських об`єктах, відповідно яких Виконавець надавав в розпорядження Замовника робочу силу з числа осіб позбавлених волі для проведення господарських робіт та виконував роботи силами засуджених ДУ Крюковська виправна колонія (№29).

Відповідно до вищезазначених договорів праця осіб позбавлених волі оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

На виконання умов договорів, укладених позивачем із ДУ Крюковська виправна колонія (№29), в розпорядження Замовника було надано засуджених до позбавлення волі осіб, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами виконаних робіт.

Відповідно до даних актів визначались суми заробітку, які підлягали перерахуванню на рахунки ДУ Крюковська виправна колонія (№29) та зарахуванню на особові рахунки засуджених.

Як вказував під час розгляду справи у суді першої інстанції представник позивача, ДП Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№29) не має доступу до особових рахунків засуджених і ніколи не здійснювало перерахування коштів безпосередньо засудженим у вигляді заробітної плати чи інших. Тобто, позивач не здійснював оплату роботи засуджених осіб безпосередньо, натомість відповідні кошти, в силу вимог договору, перераховувались на рахунки установи виконання покарань у відповідності до умов договорів про залучення засуджених осіб та в подальшому саме установа виконання покарань здійснювала відповідні виплати засудженим, з якою і були укладені відповідні договори із засудженими.

Доказів того, що позивач є роботодавцем для засуджених та укладав строкові трудові договори відповідачем не надано.

Посилання податкового органу на копію довідки за підписом ОСОБА_1 Поставна, як доказ, що підтверджує укладання підприємством із засудженими строкових трудових договорів та сплату єдиного соціального внеску, судом до уваги не приймаються, оскільки з вказаної довідки неможливо ідентифікувати із ким та коли були укладені строкові трудові договори та нараховано єдиний соціальний внесок, тобто чи стосується вказана інформація періоду, що був охоплений перевіркою.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у правовідносинах щодо організації залучення до суспільно-корисної оплачуваної праці засуджених, які відбувають покарання в ДУ Крюковська виправна колонія (№29), позивач, виступаючи замовником перед установою виконання покарань, не є роботодавцем, а тому відповідно не має статусу податкового агента у правовідносинах, пов`язаних із використанням праці засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Враховуючи відсутність обов`язку позивача щодо сплати податку на доходи фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визначення позивачу суми боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, а тому оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) є протиправними та підлягають скасуванню у судовому порядку.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для застосування до позивача відповідних штрафних санкцій, а тому оскаржувані рішення є протиправними та також підлягають скасуванню у судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності визначення позивачу суми боргу зі сплати єдиного внеску та нарахування штрафних санкцій колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року по справі №440/1666/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець М.І. Гуцал
Повний текст постанови складено 11.10.2019 року.