Справа № 522/2577/16-а
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/2577/16-а
Провадження № 2-а/522/164/19
УХВАЛА

10 жовтня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Науменко А.В.,

за участю секретаря - Полегенького В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської Ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання рішень незаконними та їх скасування,-

ВСТАНОВИВ:

Приморським районним судом м. Одеси під головуванням судді Науменко А.В. слухається цивільна справа справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської Ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання рішень незаконними та їх скасування.

Під час судового засідання від представника Одеської міської Ради надійшло клопотання про закриття провадження у справі відповідно до ст. 238 ЦПК України, посилаючись на те, що провадження у справі має бути закрито, адже справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір за своїм характером не є публічно-правовим.

В судове засідання позивач та третя особа ОСОБА_1 яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 не з`явились, про слухання справи повідомленні належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Представник відповідача Одеської міської Ради - Голуб А.С. с судове засідання з`явився, на задоволенні клопотанні про закриття провадження у справі наполягав.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи сторін суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить: «- визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 19.10.2019року № 1469-УІ в частині передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,0454 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , що є спадкоємцем майна ОСОБА_3 ; - рішення Одеської міської ради від 22.01.2010року № 5478-У в частині передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,0454 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд Курганському ОСОБА_4 ».

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.І ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Питання віднесення окремих категорій справ до адміністративної юрисдикції деталізовано у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».

У п.п. 2,3 даної Постанови зазначено, що для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з`ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватно-правовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно- правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Системний аналіз норм права дає підстави вважати, що публічно-владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

У своєму ОСОБА_1 наголошує про те, що оскаржувані рішення Одеської міської ради прийняті з порушенням встановленого законом порядку надання земельної ділянки у власність, оскільки останні перешкоджають їй у користуванні земельною ділянкою під будівлею за адресою: АДРЕСА_1 частина якої належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Суд визнає, що з урахуванням зазначеного заявлені у справі позовні вимоги випливають із відносин, що мають саме приватноправовий характер, оскільки орган місцевого самоврядування в цих відносинах виступає як суб`єкт права власності, а не як суб`єкт владних повноважень, що вбачається з наступного.

Згідно із ст. 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до ст. 5 ЗК України земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Згідно із п. «б» ч. 1 ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 12 ЗК України передбачає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належить розпорядження землями територіальних громад.

З урахуванням наведеного при здійсненні повноважень власника землі міська рада є рівноправним суб`єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. Питання надання органом місцевого самоврядування у власність чи користування земельних ділянок третім особам лежить у площині приватних відносин між міською радою як власником земельної ділянки комунальної власності та суб`єктом, якому вказана ділянка передається.

Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання юрисдикції даної категорії справ, зазначила про те, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи користування (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Більш того, вказаний висновок також узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі № 666/944/15-а.

Крім того, посилання позивача на норми цивільного та земельного законодавства додатково вказують на те, що ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом з метою захисту свого приватного права на земельну ділянку, як співвласник будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що скасування індивідуального акта не породжує наслідків для користувача земельної ділянки, оскільки у такої особи виникло право постійного користування земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Відтак обраний спосіб захисту порушеного права (оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про розпорядження земельною ділянкою) не забезпечує його реального захисту (постанови від 03.04.2018 року у справі №761/33504/14, від 18.04.2018 року у справі №802/950/17, від 18.04.2018 року у справі № 369/13240/14, від 13.06.2018 року у справі № 522/5668/17).

Суд враховує, що за своєю правовою природою оскаржувані у справі № 522/2577/16-а є актами індивідуальної дії, які можуть впливати на права та інтереси лише тієї особи, стосовно якої взагалі прийнято таке рішення - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

З урахуванням наведеного оскаржуване рішення Одеської міської ради є індивідуальним актом, приписи якого звернені виключно до ОСОБА_2 .. При цьому, позивача положення даного рішення жодним чином не стосуються, з урахуванням чого не можуть встановлювати, змінювати чи припиняти для нього будь-яких прав чи обов`язків.

Тобто фактично рішення, прийняте Одеською міською радою стосовно однієї особи, оскаржується зовсім іншою особою, яка у таких відносинах участі не брала. Відповідно, жодного публічно-правового спору між позивачем та відповідачем у даній справі виникнути не могло.

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.05.2017 року у справі №9901/435/18 зазначила про те, що захисту адміністративним судом підлягають фактично порушені права особи у публічно-правових відносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З урахуванням наведених обставин суд встановлює, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідач не здійснював стосовно позивача жодних владних управлінських функцій, що виключає наявність між сторонами публічно-правового спору.

Таким чином, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються оскарження рішень Одеської міської ради у рамках приватно-правових відносин, захист зазначених позивачем інтересів може відбуватись лише із застосуванням цивільно-правових засобів, а справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що, в свою чергу, виключає її розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглядаючи справу «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За викладених обставин правовідносини, які склалися між сторонами, не є публічно-правовим спором і не підпадають під визначення справи адміністративної юрисдикції і компетенція адміністративних судів на цей спір не поширюється, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу влади, у зв`язку з чим в даному випадку адміністративний суд не є «судом, встановленим законом».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 238КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської Ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про визнання рішень незаконними та їх скасування.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 11 жовтня 2019 року.

Суддя А.В. Науменко

10.10.2019