Справа № 320/1198/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1198/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління ДФС у Київській області, фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.11.2018 № ;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.11.2018 № ;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.11.2018 № ;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.11.2018 № Ф-.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року позов задоволено частково:

-визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.11.2018 № у частині застосування суми грошового зобов`язання у розмірі 11967,01 грн.;

-визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.11.2018 № у частині нарахування суми грошового зобов`язання на суму 997,29 грн.;

-визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.11.2018 № у частині нарахування суми єдиного внеску у розмірі 4,70 грн.;

-визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.11.2018 № Ф-.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року, просить його скасувати та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачем також подана апеляційна скарга на рішення від 12 липня 2019 року, в якій останній просить його скасувати, та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні колегія суддів протокольною ухвалою задовольнила клопотання відповідача про його заміну на належного відповідача, у зв`язку з реорганізацією, на Головне управління Державної податкової служби у Київській області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, на підставі п. 77.1, п. 77.2 та п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-У1, відповідно до направлень від 11.09.2018 № 3825 та № 3826, виданих ГУ ДФС у Київській області та згідно плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік, уповноваженими особами податкового органу проведено планову виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2017.

За результатами перевірки, встановлено порушення ОСОБА_1 п.п. 4 п. 6 Порядку ведення книги обліку та витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України 16 вересня 2013 року № 481, в частині невірного відображення загальної суми отриманого доходу, який підлягає декларуванню; п. 167.1 ст. 167, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ (далі за текстом - Податковий кодекс України) в частині заниження суми чистого доходу за 2015-2017р.р. на загальну суму 156 946, 97 грн, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 28250, 46 грн, в т.ч. за 2015 рік у сумі 0, 00 грн, за 2016 рік у сумі 7 605, 00 грн, за 2017 рік у сумі 20 645, 46 грн; п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року на суму 156946, 97 грн., що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 2 354, 21 грн; п. 2 ч. 1 ст. 1,4. 11 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-УІ в частині заниження чистого доходу з якого вираховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок у загальній сумі 36 640, 33 грн.

За результатами перевірки відповідачем складено акт перевірки від 08.10.2018 №857/10-36-13-03/ НОМЕР_1 .

На підставі вказаного акту ГУ ДФС у Київській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 28.11.2018 №, яким позивачу збільшено розмір грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 35338,08 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 28.11.2018 № , яким позивачу збільшено розмір грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 2942,77 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.11.2018 № , яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 4593, 53 грн.

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.11.2018 № Ф-, якою від позивача вимагається сплатити недоїмку у розмірі 36640,33 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями податкового органу, ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Державної фіскальної служби України, в якій просив їх скасувати.

За результатами розгляду вказаної скарги Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 31.01.2019 №5047/6/99-99-11-05-02-25, яким відмовлено у її задоволенні, а оскаржувані рішення ГУ ДФС у Київській області залишено без змін.

Вважаючи, що прийняті податкові повідомлення-рішення не відповідають положенням податкового законодавства та прийняті без належного дослідження факту сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України, визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до п.п. 170.11.1 п. 170.11 ст.170 ПКУ, сума іноземних доходів включається до загального річного оподатковуваного доходу платника податку - отримувача, який зобов`язаний подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи та сплатити з одержаних доходів податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Доходи, одержані в іноземній валюті, перераховуються у гривні за валютним курсом Національного банку України, що діяв на момент нарахування (отримання) таких доходів (п.164.4 ст.164 ПКУ).

Доходи отримані в результаті ведення господарської діяльності, обкладаються податком на доходи фізичних осіб за правилами, встановленими в ст. 177 ПКУ.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Як вірно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 09.07.2008, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Видами діяльності позивача за КВЕД є:

- КВЕД 95.29 Ремонт інших побутових виробів і предметів особистого вжитку;

- КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (основний);

- КВЕД 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції у 2016-2017 роках, ФОП ОСОБА_1 отримував дохід в іноземній валюті (євро) на банківський валютний рахунок та у національній валюті на банківський гривневий рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2016 році позивачем задекларовано суму одержаного доходу у розмірі 1 585 412,45 грн, а у 2017 році - 2 607 987,86 грн, що підтверджується розрахунками податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою (Додаток Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи).

Проте, під час проведення перевірки податковим органом встановлена розбіжність у сумах доходу позивача за 2016 рік - 42 249,99 грн та за 2017 рік - 114 696,98 грн.

Так, за даними податкового органу позивач у 2016 році отримав дохід у сумі 1 628 277,71 грн, а у 2017 році - 2 722 684,84 грн.

Як вбачається з матеріалів справи 28.04.2016 на валютний рахунок позивача зараховано суму 1450,00 євро за транспортні послуги.

Позивач, керуючись приписами постанови НБУ від 03.06.2015 №354, на наступний день після зарахування - 29.04.2016 здійснив обов`язковий продаж 75% валюти - 1087,50 євро, а 13.05.2016 здійснив продаж залишку 25% валюти - 362,50 євро.

Також, судом встановлено, що 28.12.2017 на валютний рахунок ФОП ОСОБА_1 було зараховано суми 1450,00 євро та 1550,00 євро, що підтверджується випискою по рахунку позивача.

Однак, формування доходу на підставі вказаних надходжень у 2017 році, позивачем не здійснено взагалі, а віднесено до наступного звітного періоду, посилаючись на те, що вказані суми були виставлені на продаж лише 03.01.2018, що спричинило не відображення у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік доходу, що надійшов на банківський валютний рахунок.

Підпунктом 164.4. ст.164 ПК України визначено, що під час нарахування (отримання) доходів, отриманих у вигляді валютних цінностей або інших активів (вартість яких виражена в іноземній валюті або міжнародних розрахункових одиницях), такі доходи перераховуються у гривні за валютним курсом Національного банку України, що діє на момент нарахування (отримання) таких доходів.

Згідно приписів ПК України такі доходи включаються до складу підприємницького оподатковуваного доходу шляхом перерахунку в гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, що діяв на дату їх фактичного отримання на поточний банківський рахунок.

Відтак, законодавчі вимоги, яким на фізичних осіб - підприємців покладено обов`язок щодо обов`язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України, у тому числі безпосередньо Національному банку України, у розмірі 75 відсотків надходження в іноземній валюті не позбавляють платника податку обов`язку щодо формування (обліку) доходу у дату фактичного надходження компенсації за відвантажені товари, виконані роботи (надані послуги).

Крім того, у випадку, якщо продаж отриманої суми валютних коштів відбувається не у день її надходження, законодавство передбачає поняття курсової різниці, яка є різницею між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Таким чином, платник податку зобов`язаний після фактичного продажу валюти визначити різницю між первісним об`єктом обліку (перерахованої суми валюти у гривні в день її надходження) та відповідною сумою її фактичного продажу, та отриману суму - курсову різницю, у залежності від її показника, віднести до доходів або ж до витрат.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач зобов`язаний був перерахувати вказану суму євро у гривні за валютним курсом Національного банку України, що діяв на вказану дату, і віднести отриману суму до своїх доходів.

Однак, позивачем помилково віднесено показник доходу валютних надходжень до доходу у день її продажу, а не у день її фактичного надходження, що стало причиною виникнення курсової різниці та відповідно, заниження суми валового доходу за 2016 та 2017 роки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що судом першої інстанції не вірно трактовано норми податкового законодавства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, при дослідженні доказів наданих сторонами по справі, що останніми не заперечувалось, відображаючи в акті перевірки дані доходу отриманого ОСОБА_1 в іноземній валюті за 2016 рік, перевіряючі допустили помилку, зазначивши, що 13.05.2016 на валютний рахунок позивача зараховано суму 1450,00 євро, у той час, як згідно виписки по рахунку позивача, 13.05.2016 жодних сум на його рахунок не надходило і єдиною операцією по рахунку була операція з продажу валюти 362,50 євро.

Також, як вбачається з банківських виписок позивача, у березні 2017 року останній отримав дохід від замовників-резидентів у сумі 77900,01 грн.

Однак, за результатами перевірки податковим інспектором зазначено суму у розмірі 78900,01 грн, що на 1000,00 грн перевищує дійсний дохід позивача у березні 2017 року.

Також, у червні 2017 року позивач отримав дохід від замовників-резидентів у сумі 128333,35 грн, проте за результатами перевірки податковим інспектором зазначено суму у розмірі 131333,35 грн, що на 3000,00 грн перевищує дійсний дохід позивача у червні 2017 року.

У липні 2017 року дохід ФОП ОСОБА_1 від замовників-резидентів склав 204733,36 грн, проте за результатами перевірки податковим інспектором зазначено суму у розмірі 210733,36, що на 6000,00 грн перевищує дійсний дохід позивача у липні 2017 року.

У серпні 2017 року позивач отримав дохід від замовників-резидентів у сумі 102866,68 грн, проте за результатами перевірки податковим інспектором зазначено суму у розмірі 104866,68 грн, що на 2000,00 грн перевищує дійсний дохід позивача у серпні 2017 року.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність віднесення до доходів позивача суми 1450,00 євро за 2016 рік та суми 11999,98 грн за 2017 рік., а відтак сума заниження ФОП ОСОБА_1 валового доходу за 2016 рік становить не 42249, 99 грн, а 1063,35 грн та за 2017 рік становить не 114696,98 грн, а 102697,00 грн.

Отже, за період з 01.01.2016 по 31.12.207 ФОП ОСОБА_1 занижено валовий дохід на загальну суму 103760,35 грн.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, за період перевірки з 01.01.2016 по 31.12.2017 ставка податку становила 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

З огляду на зазначене, сума податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016-2017 роки складається з основного платежу - 18676,86 грн та штрафних санкцій 4669,21 грн, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 28.11.2018 року № підлягає скасуванню у частині застосування суми грошового зобов`язання у розмірі 11967,01 грн.

Доводи позивача про те, що судом першої інстанції змінено лише суму грошового зобов`язання, а суму штрафних санкцій змінено не було, чим допущено грубе порушення п.123.1 ст.123 ПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції було здійснено правильний перерахунок в частині зменшення суми грошового зобов`язання з урахуванням суми штрафної санкції, яка повністю відповідає сумі грошового зобов`язання і не перевищує її 25 %.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення - рішення від 28.11.2018 № підлягає скасуванню у частині нарахування військового збору на суму 997,29 грн, оскільки розрахунок контролюючого органу про заниження позивачем сум чистого оподатковуваного доходу за 2016-2017 роки був помилковим, що в свою чергу стало підставою для неправильного розрахунку розміру оподаткування військового збору.

Згідно статті 59 Податкового Кодексу України у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає йому податкову вимогу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції станом на момент отримання зазначеної вимоги борг у ФОП ОСОБА_1 був відсутній, а винесення вимоги про сплату боргу має здійснюватись після узгодження податкових зобов`язань.

Підпунктом 14.1.175 Податкового кодексу України визначено, що «Податкове зобов`язання стає податковим боргом у момент узгодження грошового зобов`язання. Це призводить до того, що на суму податкового боргу податковий орган ДФС виписує податкову вимогу».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було оскаржено податкові зобов`язання як в адміністративному, так і в судовому порядку, відтак останні є неузгодженими.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність податкової вимоги та наявність підстав для її скасування.

Беручи до уваги викладене та враховуючи те, що сума, яка була визначена в Рішенні головного управління ДФС у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.11.2018 № 3 є штрафною санкцією основного платежу (грошового зобов`язання) в розмірі 36640,33 грн., колегія суддів погоджується з доводом позивача про безпідставність нарахування штрафних санкцій на суму грошового зобов`язання, яка в результаті була скасована.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було помилково зроблений висновок, що рішення від 28.11.2018, підлягає скасуванню у частині нарахування суми єдиного внеску у розмірі 4,70 грн, в той час, коли зазначене рішення підлягає скасуванню в повному обсязі, позаяк відсутня підстава для нарахування такої штрафної санкції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині та наявність підстав для їх задоволення.

Відтак, доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції викладені в рішенні, прийнятому за неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що жодних доводів на спростування наведеної позиції суду першої інстанції відповідачем в апеляційній скарзі зазначено не було.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для його скасування в частині.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.11.2018 № у частині нарахування суми єдиного внеску у розмірі 4,70 грн. скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою позов задовольнити повністю.

Рішення Головного управління ДФС у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28.11.2018 № визнати протиправним та скасувати.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 09.10.2019 року.