Справа № 520/3930/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 р.Справа № 520/3930/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представників сторін : позивача - Мякоти Т.М., відповідача - Репети Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 01.07.19 року по справі № 520/3930/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі по тексту - ГУ Держгеокадастру у Харківській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати неправомірною відмову Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області від 19.12.2018 р. № Л-15206/0-9842/0/95-18 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, орієнтовною площею 6,00 гектарів, ОСОБА_1 згідно заяви від 14.03.2018 року;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 березня 2018 року, надати відповідний дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, орієнтовною площею 6,00 гектарів для подальшого надання у власність та видати відповідний наказ.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 по справі № 520/3930/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145) про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, ненадання їм належної правової оцінки, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 по справі № 520/3930/19 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідач, відмовивши 19.12.2018 ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, фактично не виконав рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 по справі № 820/4149/18, та ухвалив наказ від 05.12.2018 про включення спірної земельної ділянки до переліку земельних ділянок, право на які підлягає продажу на земельних торгах, після набрання законної сили зазначеним рішенням суду та після повторного звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою цієї земельної ділянки. Зазначив, що на момент розгляду відповідачем клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та прийняття відповідачем рішення з цього питання спірна земельна ділянка фактично не була виставлена на земельні торги, хоча і була включена до переліку земельних ділянок, право на які підлягає продажу на земельних торгах відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 05.12.2018 № 223. Зазначена обставина, на думку представника позивача, виключає застосування до спірної земельної ділянки норм ч.3 ст.136 Земельного кодексу України як підстави для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, а відтак, висновок суду першої інстанції про правомірність оскаржуваної відмови відповідача є помилковим. Крім того, стверджує, що рішення про надання або відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою має бути оформлене наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області, а відсутність такого наказу свідчить про неприйняття відповідачем жодного з рішень, яке він повинен був прийняти за законом. Враховуючи викладене, вважає оскаржувану відмову відповідача, оформлену листом від 19.12.2018, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Стверджує, що тлумачення позивачем норми ч.3 ст.136 ЗК України, яке зводить поняття «виставлення на земельні торги» лише до проведення земельних торгів, є довільним. Виставлення земельної ділянки на торги, урегульоване статтею 136 ЗК України, включає, зокрема, підготовку лотів для продажу на земельних торгах, початковим етапом якої є формування та затвердження переліку земельних ділянок, право на які підлягає продажу на земельних торгах. Зазначив, що положеннями ст.136 Земельного кодексу України прямо передбачено заборону відчуження земельних ділянок, включених до переліку земельних ділянок державної або комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги. Враховуючи викладене, вважає, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки, з урахуванням вимог ч.7 ст.118 ЗК України. Відмітив, що наказ ГУ Держгеокадастру у Харківській області № 233 від 05.12.2018 «Про включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, право на які підлягає продажу на земельних торгах», ніким не скасований та є чинним, що виключає задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву від 14.03.2018 та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою спірної земельної ділянки.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2017 року по справі №624/722/17 за ОСОБА_1 визнано право на земельну частку /пай/ площею 6,37 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що призначалось ОСОБА_1 внаслідок паювання земель агрофірми "Лозівська".

Позивач звернувся до Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області із заявою про надання викопіювання з проекту землеустрою щодо розподілу земель агрофірми "Лозівська", в якому зазначені схема розташування земель.

Рішенням Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області від 26.01.2018 № 361 ОСОБА_1 відмовлено у наданні викопіювання, з посиланням на відсутність вказаного викопіювання у сільській раді. Рекомендовано позивачу звернутись до Головного управління Держземагенства у Харківській області для оформлення права на земельну частку (пай) площею 6,37 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться на території Лозівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку визнано рішенням Кегичівського районного суду у справі №624/722/17, та надати викопіювання земельної ділянки із земель запасу, проінвентаризованої при проведенні інвентаризації земель державної власності, кадастровий № :01:000:0476.

14.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою, в якій, з посиланням на ст.ст.2, 3, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки взамін земельної частки (паю) розміром 6,37 в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок запасу земель сільськогосподарського призначення (рілля), розташовану за межами населеного пункту на території Лозівської сільської ради, орієнтовною площею 6,00 га, подальшого надання у власність (а.с.27).

Листом від 24.04.2018 № Л-4025/0-3488/0/95-18 позивачу відмовлено з посиланням на те, що за рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 12.12.2017 по справі №624/722/17 на ГУ Держгеокадастру у Харківській області не було покладено жодних обов`язків, а також на те, що зазначений у графічних матеріалах земельний масив знаходиться у користуванні третіх осіб, а тому може бути переданий у власність лише після припинення права власності чи користування ним у порядку, визначеному законом (а.с.28-29).

Після отримання зазначеної відмови позивач, вважаючи дії відповідача по справі незаконними, а відмову необґрунтованою та такою, що порушує його право на виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю), право на яку визнано рішенням суду, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ Держгеокадастру у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 по справі № 820/4194/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Харківській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населеного пункту Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області орієнтовною площею 6,00 гектарів для подальшого надання у власність, оформлену листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 24.04.2018 № Л-4025/0-3488/0/95-18. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 березня 2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населеного пункту Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області орієнтовною площею 6,00 гектарів для подальшого надання у власність.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2018 по справі № 820/4194/18 апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області залишено без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 по справі залишено без змін.

29.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою, в якій просив повторно розглянути його заяву від 14.03.2018 відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року.

Відповідач листом №Л-15206/0-9842/0/95-18 від 19.12.2018 відмовив позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області орієнтовною площею 6,00 гектарів. При цьому, в якості підстав для такої відмови відповідач, пославшись на ч.3 ст. 136 Земельного кодексу України, зазначив про включення спірної земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, право на які підлягає продажу на земельних торгах відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 05.12.2018 № 233.

Не погодившись із вказаною відмовою, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про її оскарження та зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 14.03.2018, надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, орієнтовною площею 6,00 гектарів для подальшого надання у власність, та видати відповідний наказ.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час розгляду заяви позивача від 29.11.2018 спірну земельну ділянку було включено до переліку земельних ділянок, права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 05.12.2018 № 233, що відповідно до приписів ч.3 ст.136 Земельного кодексу України є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до п. 1 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України).

При цьому, пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до положень статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Приписами ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру у Харківській області визначено Положенням про Головне управління Держгеокадастру у області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства від 29.09.2016 № 333, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за вих. № 1391/29521.

Так, підпунктом 13 пункту 4 цього Положення встановлено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до положень ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із приписами ч.1 ст. 136 Земельного кодексу України організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об`єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови (ч.2 ст.136 ЗК України).

Земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів (ч.3 ст.136 ЗК України).

Зі змісту положень статті 136 Земельного кодексу України вбачається, що у разі віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах, це є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Як зазначалось вище, підставою для відмови позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 6,00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (рілля), розташованої за межами населеного пункту на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, для подальшого отримання у власність є посилання відповідача на те, що ділянка, зазначена на доданих до заяви ОСОБА_1 графічних матеріалах, входить до складу земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0476, яка наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, право на які підлягає продажу на земельних торгах.

На підтвердження таких доводів відповідачем надано копію наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 05.12.2018 року № 233 «Про включення земельної ділянки для переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, право на які підлягає продажу на земельних торгах», в якому наявна земельна ділянка площею 10,6086 га з кадастровим № :01:000:0476.

Разом з тим, як станом на дату подання позивачем первісного клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою - 14.03.2018, так і станом на дату подання клопотання, за результатами якого прийнято оскаржувану відмову - 29.11.2018, земельна ділянка з кадастровим № :01:000:0476 не була включена до переліку земельних ділянок, право на які підлягає продажу на земельних торгах, оскільки відповідний наказ № 233 винесено лише 05.12.2018, тобто, в процесі розгляду клопотання позивача від 29.11.2018.

Зазначена обставина вказує на ігнорування відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2018 по справі № 820/4194/18, яке набрало законної сили 12.11.2018.

Крім того, слід вказати, що відповідач, посилаючись на ч.3 ст.136 ЗК України та стверджуючи про правомірність відмови позивачеві з підстав включення спірної земельної ділянки до переліку ділянок, які підлягають продажу на земельних торгах, не надав до суду доказів того, що ця земельна ділянка фактично виставлена на земельні торги.

Натомість, як вбачається з наданої позивачем інформації, розміщеної на сайті ГУ Держгеокадастру у Харківській області, земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0476 не виставлялась на земельні торги, призначені Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області після 05.12.2018 - на 14.05.2019, 06.06.2019, 31.07.2019.

За відомостями офіційного сайту ГУ Держгеокадастру у Харківській області, станом на 04.10.2019 ця земельна ділянка продовжує мати статус такої, що включена до переліку земельних ділянок державної власності, які будуть виставлені відповідачем на земельні торги, і не виставлена на земельні торги, призначені на 14.05.2019, 06.06.2019, 31.07.2019, 13.09.2019, 17.09.2019, 30.10.2019, 31.10.2019.

Жодних доказів на спростування цієї інформації, а також обґрунтованих пояснень з приводу невиставлення цієї земельної ділянки на земельні торги протягом більш ніж 9 місяців після відмови ОСОБА_1 від 19.12.2018, відповідач до суду апеляційної інстанції не надав.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, всупереч наведеної норми, відповідачем не доведено факту виставлення земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0476 на земельні торги, а отже, не доведено фактичної наявності обставин, які у розумінні ч.3 ст.136 КАС України є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Вищевказане свідчить про протиправність відмови відповідача, викладеної в листі від 19.12.2018 № Л-15206/0-9842/0/95-18 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, орієнтовною площею 6,00 гектарів, ОСОБА_1 згідно заяви від 14.03.2018 року.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 29.05.2019 року у справі № 2040/7204/18 та від 16.01.2019 по справі 819/655/18, яка є обов`язковою для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Колегія суддів не заперечує, що проведенню земельних торгів передує певна підготовка, однак, вважає за необхідне вказати, що оскільки земельна ділянка, на частину якої претендує позивач, фактично не виставлена на земельні торги протягом 9 місяців після відмови, з урахуванням первісної заяви позивача до ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 14.03.2018 та такого, що набрало законної сили, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2018, дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 з посиланням на ч.3 ст.136 ЗК України носять протиправний характер.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою листом від 19.12.2018 №Л -15206/0-9842/0/95-18, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для вчинення таких дій, не з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, непропорційно, без урахування необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані такі дії, тобто, з порушенням приписів ч.2 ст.2 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про визнання протиправною відмови ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 19.12.2018 № Л-15206/0-9842/0/95-18 у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, орієнтовною площею 6,00 гектарів.

З приводу позовних вимог про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 березня 2018 року та надати відповідний дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки та видати відповідний наказ, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Згідно з частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Слід зазначити, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Видача такого дозволу без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Матеріалами справи підтверджено, що звертаючись 14.03.2018 та 29.11.2018 до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 6,0000 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (рілля), розташованої за межами населеного пункту на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, ОСОБА_1 додав певний пакет документів : рішення Кегичівського районного суду від 12.12.2017 по справі № 624/722/17, лист відділу у Кегичівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 30.10.2017, рішення Лозівської сільської ради від 26.01.2018 № 361, викопіювання з публічної кадастрової карти с. Лозова Кегичівського району Харківської області, копії паспорту та картки фізичної особи-платника податків, постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2018 по справі № 820/4194/18.

Однак, зазначеним документам відповідачем не було надано оцінки, у зв`язку з чим слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.03.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, орієнтовною площею 6,00 гектарів, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

Згідно з п.1 ч.1 ст.317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене вище, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 по справі № 520/3930/19 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З наявних в матеріалах справи оригіналів квитанцій ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.04.2019 № 0.0..1 та від 24.07.2019 № 0.0..1 вбачається, що ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання позову в розмірі 1536,80 грн. (а.с.4), та за подання апеляційної скарги - 2305,20 грн. (а.с.91).

Враховуючи часткове задоволення позову судом апеляційної інстанції, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру у Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн., у т.ч. за подання позову - 768,40 грн., за подання апеляційної скарги - 1152,60 грн.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2019 року по справі № 520/3930/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 , індентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, 8-9 поверх, ) про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, 8-9 поверх, ) від 19.12.2018 № Л-15206/0-9842/0/95-18 у наданні ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, індентифікаційний номер НОМЕР_1 ) дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населеного пункту на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, орієнтовною площею 6,00 гектарів.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, 8-9 поверх, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, індентифікаційний номер НОМЕР_1 ) від 14.03.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населеного пункту на території Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, орієнтовною площею 6,00 гектарів, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, 8-9 поверх, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, індентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 15.10.2019 року