Справа № 2а/1270/2455/2012
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року справа №2а/1270/2455/2012

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Сіваченка І.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю представника позивача Кіндрас М.М. , представника відповідача Коробкової Х.О. розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 р. (у повному обсязі виготовлено 04 березня 2019 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 2а/1270/2455/2012 (головуючий І інстанції суддя І.О. Свергун) за позовом Публічного акціонерного товариства "Луганськтепловоз" до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суми ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 18.05.2012 року, яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду від 30 червня 2016 року, визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську щодо ненадання до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області висновку про відшкодування ПАТ «Луганськтепловоз» податку на додану вартість за жовтень 2011 року; зобов`язано Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську надати до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області висновок про відшкодування ПАТ «Луганськтепловоз» податку на додану вартість за жовтень 2011 року із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню із державного бюджету.

Судом видано виконавчий лист у даній справі (т. 2 а.с. 5).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 12.04.2016 відновлено втрачене судове провадження у справі № 2а/1270/2455/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства "Луганськтепловоз" до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків державної податкової служби України у місті Луганську, Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення суми ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню в частині, зокрема, постанови Луганського окружного адміністративного суду від 18.05.2012, постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.07.2012 (т. 1 а.с. 174-175).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 21 червня 2017 року замінено у виконавчому провадженні № 53158464, відкритому за виконавчим листом № 2а/1270/2455/2012, виданому 05.09.2016 року Луганським окружним адміністративним судом, боржника із Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську на Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (т. 2 а.с. 43-44).

22 червня 2017 року на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшла заява Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі № 2а/1270/2455/2012, в якій заявник просив:

- зупинити виконавче провадження ВП № 53158464 від 20.12.2016 про зобов`язання СДПІ подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Луганській області висновок із зазначенням сум ПДВ, що підлягає відшкодуванню ПАТ «Луганськтепловоз» за декларацією з ПДВ за жовтень 2011 року в розмірі 26662443,00 грн.;

- витребувати виконавчий лист № 2а/1270/2455/2012 від 05.09.2016 з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області;

- визнати виконавчий лист № 2а/1270/2455/2012 від 05.09.2016, виданий Луганським окружним адміністративним судом, таким, що не підлягає виконанню (т. 4 а.с. 2-3).

Зазначена заява обгрунтована змінами до законодавства, а саме: новий порядок повернення сум бюджетного відшкодування ПДВ не передбачає обов`язку контролюючого органу в наданні висновків до органів казначейського обслуговування із зазначенням сум бюджетного відшкодування. Крім того, відповідно до листа Державної казначейської служби України від 28.10.2016 року № 1208/239-18027 зазначено, що Службою безпеки України тимчасово зупинено операції з бюджетними коштами ПАТ «Луганськтепловоз» через причетність до функціонуючих непідконтрольних Україні територій Луганської області.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 4 березня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено (т. 4 а.с. 52-55).

Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління подано апеляційну скаргу на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року, в якій останній просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі № 2а/1270/2455/2012.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що апелянт позбавлений можливості виконати судові рішення у справі № 2а/1270/2455/2012, а саме: внесення змін до Податкового кодексу України та зміна порядку відшкодування ПДВ з 01.04.2017 року. Також, ПАТ «Луганськтепловоз» не включено в Реєстр ВПП на 2018 рік та з 01.01.2018 року переведено на облік до ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області.

Таким чином, апелянт не має можливості внести до Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування за жовтень 2011 року на суму 26 662 443, 00 грн. на розрахунковий рахунок ПАТ «Луганськтепловоз».

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилався на абзац третій п. 37 підрозділу 2 розділу 20 «Перехідні положення» Податкового кодексу України, який передбачає, що «Бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість, задекларованих до відшкодування до 1 липня 2015 року, здійснюється у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу у редакції, що діяла станом на 1 липня 2015 року».

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями статті 374 КАС України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Отже, правила наведеної норми спрямовані на забезпечення інтересів стягувача, якщо помилка у виконавчому листі не дає можливості задовольнити його вимоги, а також інтересів добросовісного боржника, якщо вони порушені внаслідок помилки суду, пов`язаної з оформленням чи видачею виконавчого листа, або внаслідок зловживань стягувача.

Необхідність визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, може бути пов`язана не лише з тим, що виконавчий лист було видано помилково. Це може бути необхідним також у випадках, якщо стягувач подав виконавчий лист для примусового виконання після добровільного повного чи часткового виконання зобов`язань боржника за судовим рішенням або після припинення зобов`язань боржника з іншої підстави, що визначена главою 50 Цивільного кодексу України чи іншим законом. Зазначене слідує з того, що двічі одне й те саме судове рішення не повинно виконуватися.

З доводів Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у заяві про визнання виконавчого листа у справі № 2а/1270/2455/2012 таким, що не підлягає виконанню, вбачається, що за твердженням заявника у нього відсутній обов`язок та повноваження на виконання судового рішення.

Також заявник зауважив, що у зв`язку зі зміною механізму повернення сум бюджетного відшкодування відповідно до чинних норм Податкового кодексу України відсутні повноваження СДПІ щодо надання висновків із зазначенням бюджетного відшкодування з ПДВ до Державної казначейської служби України.

Заявником не наведено обставин, що свідчать про повне фактичне виконання судового рішення, та не надано відповідних доказів.

Таким чином, на даний час відсутність обов`язку боржника за виконавчим документом, який було б припинено добровільним його виконанням боржником чи іншою особою, або з інших причин, не підтверджена жодними належними доказами.

Натомість, судове рішення в адміністративній справі № 2а/1270/2455/2012 переглянуто в апеляційному та касаційному порядку і набуло статусу остаточного, з огляду на що є обов`язковим до виконання.

Суд звертає увагу на те, що рішення суду з дня набрання законної сили виконано не було. Таким чином, рішення суду у справі № 2а/1270/2455/2012, яке набрало чинності і згідно зі статтею 124 Конституції України є обов`язковим до виконання ОВПП ДФС, не виконано.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Принцип обов`язковості судових рішень є одним із основоположним принципів адміністративного судочинства, що також закріплено у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

В силу вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» зазначив: пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (пункт 43).

Враховуючи вищенаведені положення, остаточне судове рішення є обов`язковим до виконання, а тому боржник має вчинити всі залежні від нього дії для виконання такого рішення у найкоротший строк.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Отже, у разі задоволення заяви боржника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, по виконавчому провадженню, яке не завершено повним виконанням судового рішення, зазначене стане перепоною у завершенні судового провадження у справі № 2а/1270/2455/2012 та реалізації стягувачем гарантованого конвенцією «права на суд».

Таким чином, зважаючи, що у такому випадку виконавчий лист № 2а/1270/2455/2012 не було видано помилково й обов`язок боржника щодо виконання вищевказаного виконавчого листа станом на день розгляду заяви наявний, доказів того, що обставини, які вказують про припинення зобов`язань боржника, заявником не надано, а також враховуючи, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі № 2а/1270/2455/2012, виданого Луганським окружним адміністративним судом не закрито та перебуває на примусовому виконанні у державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про безпідставність поданої відповідачем заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Суд зауважує, що ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року, яка залишена без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про заміну сторони виконавчого провадження (т. 4 а.с. 187-190).

За таких обставин судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні заяви Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі № 2а/1270/2455/2012.

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 р. у справі № 2а/1270/2455/2012 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 9 жовтня 2019 року.

Судді Г.М. Міронова

І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко