Справа № 640/10062/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

15 жовтня 2019 року № 640/10062/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

03.06.2019 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому висловив прохання:

- визнати відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у встановленні ОСОБА_1 статусу ветерана військової служби, - протиправною;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 встановити полковнику запасу ОСОБА_1 статус ветерана військової служби та видати посвідчення і нагрудний знак «Ветеран військової служби».

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що відмова у наданні йому статусу ветерана військової служби є незаконною, оскільки він бездоганно прослужив на військовій службі 23 роки 02 місяці у календарному обчисленні та звільнений зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.06.2019 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

04.07.2019 від ІНФОРМАЦІЯ_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив про те, що в наказі про звільнення позивача значиться, що він звільнений з військової служби за пунктом «г» частини сьомої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) (у зв`язку із проведенням організаційних заходів). Запис про звільнення з військової служби у зв`язку із реформуванням відсутній, тому не має законних підстав в розумінні пункту 12 статті 1 Закону України від 15.05.2004 №1763-IV «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» (далі - Закон №1763-IV) для видачі посвідчення ветерана військової служби позивачу.

Дослідивши матеріали справи, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 01.08.1987 по 11.10.2010 проходив військову службу в Збройних Силах України.

Згідно із наказом Міністра оборони України від 11.10.2010 №1080 полковника ОСОБА_1 , заступника начальника фінансово-економічного управління Командування сил підтримки Збройних Сил України звільнено відповідно до частини шостої статті 26 Закону №2232-XII у запас за пунктом «г» (у зв`язку із проведенням організаційних заходів).

Вислуга років у збройних силах склала: календарна 23 роки 02 місяці, пільгова 24 роки 07 місяці.

07.05.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій відповідно до положень Закону №1763-IV, Закону України від 24.03.1998 №203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» та Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601 просив Київський міський військовий комісаріат видати йому посвідчення та нагрудний знак «Ветеран військової служби» як такому, що набув статус ветерана військової служби з 11.10.2010.

Відповідач листом від 13.05.2019 №1303/1824 повідомив позивача, що не має підстав встановлювати йому статус ветерана військової служби та видавати посвідчення, оскільки ані в наказі про звільнення позивача, ані в послужному списку особової справи не зазначено, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Не погоджуючись з цією відмовою ОСОБА_1 звернувся до суду за даним позовом.

Суд, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов наступних висновків.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 12 статті 1 Закону №1763-IV особам, які звільняються з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, надаються такі гарантії соціального захисту: військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку із реформуванням, статус ветерана військової служби надається у разі вислуги 20 років і більше у календарному обчисленні.

Пунктом 2 статті 3 Прикінцевих положень Закону №1763-IV визначено, що дія пункту 6 статті 1 цього 3акону поширюється на осіб, звільнених з військової служби (померлих) після 01.01.2014, пунктів 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 11 та 12 цієї статті на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України після цієї дати.

У пункті 5 частини першої статті 5 Закону України від 24.03.1998 №203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», який діяв на час звільнення позивача з військової служби, та діючого на даний час Закону України від 24.03.1998 №203/98-ВР «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» встановлено, що ветеранами військової служби визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі 20 і більше років у календарному або 25 та більше років у пільговому обчисленні і звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Згідно з положеннями пункту 1 наказу Міністра оборони України від 29.12.2006 №774 «Про вдосконалення заходів з кадрового забезпечення Збройних Сил України на період 2007-2011 років» з 01.01.2007 військовослужбовцями, звільненими з військової служби у зв`язку з реформуванням 3бройних Сил України, вважаються військовослужбовці, які звільнені з військових частин, що розформовуються, а також у разі скорочення посад на підставі відповідних директив Міністра оборони України про проведення організаційних заходів. Звільнення цих військовослужбовців проводиться з підстав, що визначені підпунктом «г» частини сьомої статті 26 Закону №2232-XII (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі).

Зазначений наказ Міністра оборони України на час звільнення ОСОБА_1 з військової служби був чинним, а тому його положення підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Системний аналіз наведених вище нормативних актів та встановлених обставин свідчить про те, що звільнення ОСОБА_1 з військової служби (з вислугою більше 24 роки у пільговому обчисленні та 23 роки у календарному обчисленні) відбулося у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для набуття ОСОБА_1 статусу ветерана військової служби відповідно до норм Закону №1763-IV та Закону №203/98-ВР, та вважає, що відмова ІНФОРМАЦІЯ_1 у наданні позивачу статусу ветерана військової служби та видачі посвідчення і нагрудного знаку «Ветеран військової служби» є протиправною.

Відповідно до пункту 1 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знаку «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601 (далі - Порядок), посвідчення та нагрудні знаки «Ветеран військової служби» видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист».

Згідно з нормами пунктів 2-4 посвідчення «Ветеран військової служби» є документом, що підтверджує статус ветерана військової служби і його право на отримання відповідних пільг згідно із Законом України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист», іншими актами законодавства.

Підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби» є один з таких документів: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; посвідчення про нагородження медаллю «Ветеран Вооруженных Сил СССР».

Посвідчення та нагрудний знак «Ветеран військової служби» вручаються ветеранові військової служби або за його дорученням рідним чи іншим особам військовими комісаріатами та органами пенсійного забезпечення Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, МВС, Управління державної охорони за місцем проживання ветерана, за що одержувач посвідчення та нагрудного знака розписується у відповідному обліковому документі.

Таким чином, оскільки позивач набув статусу ветерана військової служби, йому має бути присвоєно статус ветерана військової служби та видані (вручені) відповідне посвідчення та нагрудний знак «Ветеран військової служби».

При цьому суд зазначає, що втручання у дискреційні повноваження ІНФОРМАЦІЯ_1 , як суб`єкта владних повноважень шляхом його зобов`язання вчинити відповідні дії є виправданим, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права, та враховує, що у межах спірних правовідносин відповідачем не доведено наявність підстав для відмови у визнанні позивача ветераном військової служби.

У силу частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту на підставі 13 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір».

Відтак, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у встановленні ОСОБА_1 статусу ветерана військової служби, - протиправною.

Зобов`язати Київський міський військовий комісаріат встановити полковнику запасу ОСОБА_1 статус ветерана військової служби та видати посвідчення і нагрудний знак «Ветеран військової служби».

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Київський міський військовий комісаріат (місцезнаходження юридичної особи: 04112, місто Київ, вулиця Парково-Сирецька, будинок 19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 07774420).

Суддя О.М. Чудак