Справа № 813/571/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9099/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Качмара В. Я.,

з участю секретаря судового засідання - Михальської М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр Святої Параскеви" на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у справі № 813/571/17 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр Святої Параскеви" про стягнення заборгованості, -

суддя в 1-й інстанції Братичак У. В.,

час ухвалення рішення 15.07.2019 року, 11:24 год,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 22.07.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова 09 лютого 2017 року звернулося в суд з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Медичний центр Святої Параскеви, в якому просило стягнути заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за Списком №1 за листопад-грудень 2016 року в сумі 13252,75 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року зупинено провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №466/2932/17 за позовом Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр Святої Параскеви" про стягнення коштів.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року поновлено провадження у цій справі, оскільки відпали обставини, що викликали його зупинення, а саме ухвалою Апеляційного суду Львівської області №22-ц/783/6606/17 від 15 березня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 04 жовтня 2017 року у справі за позовом Галицького об`єднаного Управління пенсійного фонду України м. Львова до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр Святої Параскеви" про стягнення зайво виплаченої суми пенсії, тобто судове рішення у справі №466/2932/17 набрало законної сили.

Протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року задоволено клопотання управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова; замінено позивача на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року позов задоволено. Стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр Святої Параскеви" на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за Списком №1 в сумі 13252,75 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що, як вбачається з доданих до позову розрахунків, відповідна сума вимог виникла у зв`язку з виплатою управлінням Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області у листопаді та грудні 2016 року спеціальної пенсії працівнику ТОВ «Медичний центр Святої Параскеви» Горбковій О. ОСОБА_1 ., разом з тим, в суд з позовом звернулося управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова. При цьому, суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував статус позивача та порушення його прав, а також процесуальне правонаступництво позивача у справі, або рішення про заміну позивача у справі. Апелянт також звертає увагу на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що спеціальна пенсія ОСОБА_2 була нарахована помилково і скасована самим управлінням Пенсійного фонду. 3 врахуванням приписів ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 909 від 04 листопада 1993 року, ст. 2, 16 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я, Порядку акредитації закладу охорони здоров`я, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 765 від 15 липня 1997 року, управління Пенсійного фонду могло зараховувати ОСОБА_2 спеціальний стаж лише з моменту проходження ТОВ «Медичний центр Святої Параскеви» акредитації, тобто не раніше ніж з листопада 2013 року, у зв`язку з цим спеціальний стаж ОСОБА_2 не міг складати 8 років та 7 місяців (як зазначено в розділі 6 поданого позивачем розрахунку); в подальшому, 26 грудня 2018 року прийнято рішення про припинення виплати ОСОБА_2 пенсії за Списком №1. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що ч.2 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Крім того, п.20 Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 передбачає, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, організацій або їх правонаступників. Ст.1 Закону -1058 передбачає, що страхувальник - це роботодавці та інші особи, які відповідно до Закону сплачують страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Отже, на підставі вищевикладеного вбачається, що саме з вини Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр святої Параскеви» була призначена ОСОБА_2 пенсія на пільгових умовах за Списком № 1. Крім того, вказав, що 24 червня 2019 року в судовому засідання за клопотанням позивача замінено сторону на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що спростовує покликання апелянта на те, що у справі відсутні відомості про вибуття Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Львова і причини зміни його на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Враховуючи наведене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Апелянт подав заперечення на відзив, мотиви якого аналогічні мотивам апеляційної скарги.

Представник позивача Цуняк Г. Б. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача (апелянта) у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу та заперечення на відзив в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ Медичний центр Святої Параскеви зареєстроване як юридична особа 24 квітня 2009 року та відповідно до норм Закону України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до абз.4 п.1 ст.2 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" для платників збору об`єктом оподаткування є фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п.п. "б" -"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.12 цього Закону.

Позивач направив ТОВ Медичний центр Святої Параскеви розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в частині пенсій, призначених відповідно до п.а ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення (крім працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників) за листопад-грудень 2016 року щодо відшкодування ОСОБА_2 пенсії за Списком №1 в сумі 13252,75 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з пенсійним законодавством відповідач зобов`язаний відшкодовувати витрати органу Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, що здобули стаж, який дає право на такий вид пенсії на цьому підприємстві. Крім того, сума заборгованості підтверджена належними доказами, підстав для звільнення відповідача від її оплати чи доказів її сплати суду не надано, тому така підлягає стягненню в судовому порядку.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абз.1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

На момент набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" питання щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених згідно з п. «б» - «з» ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було врегульовано Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до п.п.1,2 ст.1 якого відповідач є платником збору на обов`язкове державне пенсійне забезпечення.

Згідно з абз.4 п.1 ст.2 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" для платників збору, визначених п.п.1,2 ст.1 цього Закону, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п.п."б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Абз.3 п.1 ст.4 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено ставку на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного абз.4 п.1 ст.2 цього Закону.

Відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється відповідно Інструкції про порядок обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19 грудня 2003 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року №64/8663.

Згідно з п.6.1 цієї Інструкції відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до п. 2 розд. XV Прикінцевих положень Закону N 1058-IV в таких розмірах: для платників, зазначених у підп. 2.1.1 п. 2.1 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підп. 4 п. 291.4 ст. 291 гл. 1 розд. XIV Податкового кодексу України), - також 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абз. 1 ч. 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Приписами п.6.4 вказаної Інструкції передбачено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Відповідно до вимог п.6.8 Інструкції визначено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Згідно з п. 6.10 Інструкції відшкодування сум і фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцем його реєстрації.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно з даними розрахунків фактичних витрат та розрахунків суми позовних вимог за листопад-грудень 2016 року, заборгованість відповідача по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за списком №1 становить 13252,75 грн. (у т.ч.: за листопад 9315,04 грн та за грудень 3937,71 грн).

На підтвердження виплати пенсій за Списком №1 пенсіонеру ТОВ Медичний центр Святої Параскеви позивач надав довідку про суми виплат за листопад-грудень 2016 року.

У встановлені строки орган Пенсійного фонду надіслав позивачу відповідний розрахунок.

Вказаний розрахунок сум пенсії відповідач у судовому порядку не оскаржував, а тому сума вказана у розрахунку є узгодженою.

Факт наявності в зазначеному у розрахунку пенсіонера права на пенсію за віком на пільгових умовах підтверджується довідкою ТОВ Медичний центр Святої Параскеви про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також протоколом управління ПФУ про призначення пенсій на пільгових умовах, копії яких долучено до матеріалів справи.

Разом з тим, відповідачем заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату пільгової пенсії за списком №1 за листопад-грудень 2016 року в сумі 13252,75 грн. не сплачена, а тому така підлягає стягненню в судовому порядку.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про підставність позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії і правомірність задоволення таких вимог судом першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та з урахуванням того, що предметом заявленого позову є, зокрема, стягнення заборгованості із відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій у судовому порядку, покликання апелянта на наявність чи відсутність підстав для призначення пенсії ОСОБА_2 за Списком №1 не приймаються колегією суддів до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, саме відповідач як суб`єкт господарювання надав довідку, відповідно до якої ОСОБА_2 було призначено пенсію, яка виплачувалась у період з 20 вересня 2016 року по 31 грудня 2016 року до моменту відкликання відповідачем довідки, про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 16 серпня 2016 року вих. № 160816-2.

При цьому, ч.2 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Вказані законодавчі приписи спростовують покликання апелянта на те, що у випадку виплати пенсії надміру або при отриманні недостовірних даних, позивач повинен був звернутись щодо її повернення або неповернення в судовому порядку до пенсіонера ОСОБА_2 , а не до ТОВ «Медичний центр Святої Параскеви».

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року замінено позивача на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що спростовує доводи апелянта у відповідній частині.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів вважає, що інші зазначені апелянтом в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Медичний центр Святої Параскеви" залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року у справі № 813/571/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 10 жовтня 2019 року.