Справа № 320/971/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/971/19 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В,

Аліменка В.О.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Іванківської селищної Іванківського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Іванківської селищної ради № 24 від 08 лютого 2019 року «Про надання дозволу на перекриття в`їзду до частини цілісного майнового комплексу в АДРЕСА_1 ».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з договором дарування від 18.06.2013, який зареєстрований в реєстрі за № 2606, ОСОБА_2 зобов`язалася безоплатно передати ОСОБА_1 належній їй на праві приватної власності 15/100 частин від цілісного майнового комплексу розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , котрі мають загальну площу 760,00 кв.м. (а.с.12).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5044382, ОСОБА_1 є власником 15/100 частин цілісного майнового комплексу за вищевказаною адресою (а.с.13).

06.03.2014 рішенням виконавчого комітету Іванківської селищної ради № 23 «Про уточнення юридичної адреси» вирішено: 1) уточнити юридичну адресу нежитловим приміщенням, власником яких є гр. ОСОБА_1 (2/100 частини цілісного майнового комплексу на плані позначені літ. «М», «Н», «С», «Ч»): АДРЕСА_1 ; 2) уточнити юридичну адресу нежитловим приміщенням, власником яких є гр. ОСОБА_1 (15/100 частини цілісного майнового комплексу на плані позначені літ. «Ж», «Л», «Щ»): АДРЕСА_1 (а.с.7).

Оскільки земельна ділянка, на якій розміщено 15/100 цілісного майнового комплексу за вказаною адресою перебуває у комунальній власності, а право власності на землекористування позивачем не оформлене, ним було укладено з відповідачем договір про відшкодування втрат бюджету Іванківської селищної ради від недоотримання коштів за фактичне землекористування №4 від 23.04.2018.

Як вбачається з договору № 4 про відшкодування втрат бюджету Іванківської селищної ради від недоотримання коштів за фактичне землекористування від 23.04.2018, Іванківська селищна рада та ОСОБА_1 уклали договір, згідно якого землекористувач, що фактично користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за адресою: АДРЕСА_1 площею 3989 кв.м за період з 18.06.2013 до 01.01.2018, зобов`язується сплатити на розрахунковий рахунок Іванківської селищної ради кошти в сумі 87 885, 65 грн. (визначені згідно розрахунку додаток № 2 договору) за фактичне землекористування за період від 01.01.2015 по 01.01.2018 (а.с.10, 11).

Рішенням від 08.02.2019 № 24, враховуючи те, що на даний час не оформлено право користування земельними ділянками, що є порушенням цивільного та земельного законодавства України та призводить до значних втрат бюджету селищної ради, виконавчий комітет Іванківської селищної ради вирішив надати дозвіл комунальному підприємству Іванківської селищної ради «Виробниче управління житлово-комунального господарства» на тимчасове перекриття в`їзду на територію частини цілісного майнового комплексу в АДРЕСА_1 , 12 лютого 2019 до сплати заборгованості, у зв`язку з ухилянням співвласника цілісного майнового комплексу від виконання норм чинного законодавства з питань землекористування (а.с.8).

Вважаючи, що рішення Іванківської селищної ради від 08.02.2019 № 24 про надання дозволу на тимчасову заборону в`їзду є протиправним та необґрунтованим, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що оспорюване позивачем рішення є актом одноразового застосування, вичерпало свою дію по факту його виконання, а позивачем не визначено, яким чином порушуються його права на момент звернення до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу положень ч. 1 та ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З системного аналізу зазначених правових норми вбачається, що підставою адміністративного позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доводить факт порушення своїх прав.

При цьому, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В той же час, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, зокрема з поміж іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Предметом позову в даній справі є рішення виконавчого комітету Іванківської селищної ради від 08.02.2019 № 24 «Про надання дозволу на перекриття в`їзду до частини цілісного майнового комплексу в АДРЕСА_1 , яким комунальному підприємству Іванківської селищної ради «Виробниче управління житлово-комунального господарства» було надано дозвіл на тимчасове перекриття в`їзду на територію частини цілісного майнового комплексу в АДРЕСА_1 , 12 лютого 2019 до сплати заборгованості, у зв`язку з ухилянням співвласника цілісного майнового комплексу від виконання норм чинного законодавства з питань землекористування (а.с.8).

В апеляційній скарзі позивач вказує, що оскаржуване рішення порушує його майнові права як власника 15/100 частин цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не наведено обґрунтованих доводів і не надано відповідних доказів стосовно того, яким чином на момент звернення до суду першої інстанції були порушені його права та законні інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи, 15/100 цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачеві на праві власності, розміщено на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності, а право власності на землекористування позивачем не оформлене.

Відтак, позивачем з відповідачем було укладено договір про відшкодування втрат бюджету Іванківської селищної ради від недоотримання коштів за фактичне землекористування № 4 від 23.04.2018.

Як вбачається з вищевказаного договору № 4 про відшкодування втрат бюджету Іванківської селищної ради від недоотримання коштів за фактичне землекористування від 23.04.2018, Іванківська селищна рада та ОСОБА_1 уклали договір, згідно якого землекористувач, що фактично користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за адресою: АДРЕСА_1 площею 3989 кв.м за період з 18.06.2013 до 01.01.2018, зобов`язується сплатити на розрахунковий рахунок Іванківської селищної ради кошти в сумі 87 885, 65 грн. (визначені згідно розрахунку додаток № 2 договору) за фактичне землекористування за період від 01.01.2015 по 01.01.2018 (а.с.10, 11).

Оскаржуваним рішенням відповідача від 08.02.2019 № 24, виконавчий комітет Іванківської селищної ради вирішив надати дозвіл комунальному підприємству Іванківської селищної ради «Виробниче управління житлово-комунального господарства» на тимчасове перекриття в`їзду на територію частини цілісного майнового комплексу в АДРЕСА_1 , 12 лютого 2019 до сплати заборгованості, у зв`язку з ухилянням співвласника цілісного майнового комплексу від виконання норм чинного законодавства з питань землекористування (а.с.8).

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що в подальшому, а саме 15.02.2019 позивач звернувся із письмовою вимогою до Іванківської селищної ради щодо усунення перешкод, зокрема припинення блокування в`їзду на територію комплексу (а.с.35-37).

19.02.2019 виконавчим комітетом Іванківської селищної ради прийнято рішення № 34 «Про надання дозволу комунальному підприємству Іванківської селищної ради «ВУЖКГ» на відкриття в`їзду до частини цілісного майнового комплексу в АДРЕСА_1 та заключення договорів на 2019 рік» (а.с.9).

Так, відповідач вирішив надати дозвіл КП Іванківської селищної ради «ВУЖКГ» на відкриття в`їзду на територію частини цілісного майнового комплексу в АДРЕСА_1 , зобов`язав ФОП ОСОБА_1 погасити заборгованість від недоотримання коштів за фактичне землекористування відповідною земельною ділянкою.

Тобто, колегія суддів звертає увагу, що на момент звернення з даним адміністративним позовом до суду першої інстанції, який було зареєстровано 27.02.2019 року за вх. № 1054/19, рішенням Іванківської селищної ради від 19.02.2019 № 34 «Про надання дозволу комунальному підприємству Іванківської селищної ради «ВУЖКГ» на відкриття в`їзду до частини цілісного майнового комплексу в АДРЕСА_1 та заключення договорів на 2019 рік» в`їзд було відкрито.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач при зверненні до суду з даним адміністративним позовом не вказав, яким чином порушуються його права у правовідносинах, що виникли.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України №21-1115во10 від 10 квітня 2012 року, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Отже, під час розгляду справи адміністративної юрисдикції, позивач повинен зазначити, які саме його права або законні інтереси на момент звернення до суду порушено рішенням та діями суб`єкта владних повноважень (аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України К/800/30785/13 від 01 жовтня 2013 року).

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечатьКонституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

При цьому особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки саме цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Колегія суддів наголошує, що звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Поряд з цим, згідно з рішенням Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 9901/414/18, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому, захист прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Так, позивач оскаржує рішення відповідача, яким надано дозвіл комунальному підприємству Іванківської селищної ради «Виробниче управління житлово-комунального господарства» на тимчасове перекриття в`їзду на територію частини цілісного майнового комплексу в АДРЕСА_1 .

В той же час, позивачем не доведено, яким чином вищевказане рішення порушує його права на момент звернення до суду 27.02.2019 року, враховуючи, що рішенням відповідача 19.02.2019 № 34 було надано дозвіл комунальному підприємству Іванківської селищної ради «ВУЖКГ» на відкриття в`їзду до частини цілісного майнового комплексу в АДРЕСА_1, та відкрито відповідний в`їзд, що не заперечується самим позивачем.

У відкритому судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_3 підтвердив, що на момент звернення із даним позовом до адміністративного суду, в`їзд до частини цілісного майнового комплексу в АДРЕСА_1 був відкритий.

Так, право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, про яке йдеться у ч. 2 ст. 55 Конституції України, має спеціальну мету і призначення - правовий захист порушених прав та свобод особи, усунення перешкод у їх реалізації. Тобто, вимоги позивача у даній справі є необґрунтованими, оскільки адміністративне судочинство спрямоване на захист права, яке було порушено внаслідок рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб на момент звернення до адміністративного суду.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів наголошує на тому, що позивачем не наведено обґрунтованих доводів і не надано відповідних доказів стосовно того, яким чином оскаржуваним рішенням відповідача були порушені його права та законні інтереси.

До того ж, відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

У рішенні Конституційного Суду України у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення підпункту 2 пункту 3 розділу IV Закону України "Про Конституційний Суд України" стосовно правових актів органів Верховної Ради України (справа про акти органів Верховної Ради України) від 23.06.1997 року № 3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

Ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення Іванківської селищної ради від 08.02.2019 № 24 «Про надання дозволу на перекриття в`їзду до частини цілісного майнового комплексу в АДРЕСА_1 » є ненормативним правовим актом виконавчого комітету Іванківської селищної ради, відтак є актом одноразового застосування, вичерпало свою дію по факту його виконання, а тому дане рішення не може бути скасоване чи змінено органом місцевого самоврядування після його виконання.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що сам позивач в тексті апеляційної скарги визначає оскаржуване рішення Іванківської селищної ради від 08.02.2019 № 24 як акт індивідуальної дії.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року.

Відповідно до частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Іванківської селищної Іванківського району Київської області, про визнання протиправним та скасування рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 09.10.2019.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

В.О. Аліменко