Справа № 1.380.2019.001996
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001996
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Сільник Н.Є.

за участю:

представника позивача - Стахів Б.О.

представника відповідача - Звір Р.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Львові справу за позовом Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень від 08.04.2019 № , № .

Позиція позивача наведена у позовній заяві, відповіді на відзив та поясненнях, в яких позивач зазначив, що відповідач дійшов хибного висновку про порушення позивачем податкового законодавства. Вказує, що за результатами документальної перевірки відповідач дійшов висновку про заниження позивачем податкового зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання води. Позивач стверджує, що жодних порушень не вчиняв, оскільки нормами ПК України не передбачено проводити коригування фінансового результату, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, на суми втрат з метою визначення оподатковуваного прибутку. Таким чином, податкові різниці на суму понесених втрат води з метою нарахування податку на прибуток не визначаються, незалежно від того понесені втрати в межах чи зверх норм. Отже, усі витрати підприємства на виробництво (забір, очищення та постачання води) послуг з централізованого водопостачання понесені у результаті господарської діяльності. Вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що придбані товарно-матеріальні цінності в частині понаднормативних втрат води, використовувалися в операціях, що не є господарською діяльністю платника. Відносно доводів відповідача щодо несвоєчасної реєстрації позивачем податкових накладних на суму 7216440, 57 грн. позивач зазначив, що відповідні податкові накладні повинні були бути зареєстровані на суму заниження ПДВ в розмірі 14432881,14 грн. Позивач стверджує, що податкове повідомлення-рішення № прийнято передчасно, оскільки факт заниження позивачем податкового зобов`язання не встановлений. Звертає увагу, що документальною перевіркою не було виявлено порушень у визначенні підприємством як витрат діяльності, так і доходів діяльності, тому доводи відповідача, що податок на додану вартість нараховується на витрати, які не брали участь у господарській діяльності спростовується висновками викладеними в акті перевірки. Зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем з порушенням строків встановлених ч. 86.8 ст. 86 ПК України. Просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві та додаткових поясненнях, просив позов задовольнити.

Позиція відповідача наведена у відзиві на позов та поясненнях, в яких відповідач заперечив проти задоволення позову, просив відмовити. Заперечення мотивує тим, що відповідачем було проведено документальну планову перевірку позивача. За результатами документальної перевірки було встановлено порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.198.5 ст.198, п.189.1. ст.189 ПК України, що призвело до заниження ПДВ та п.201.10 статті 201 ПК України щодо несвоєчасної реєстрації податкових накладних в ЄРПН. Зазначив, що за результатами проведеної перевірки було встановлено, що ЛМКП «Львівводоканал» не зареєстровано в єдиному реєстрі податкові накладні протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України на загальну суму 88 847 429,70грн., в тому числі ПДВ 17 789 485,94 грн. на суми понаднормових втрат води при наданні послуг з централізованого водопостачання ЛМКП «Львівводоканал». Окрім того, перевіркою встановлено, що суми понаднормових витрат води при водопостачанні за період з 01.01.2015 по 30.09.2018 не передбачені нормативними документами, поточними індивідуальними технологічними нормативами використання питної води для ЛМК "Львівводоканал". На думку відповідача, суми понаднормових витрат води при водопостачанні використані в операціях, що не є господарською діяльністю ЛМКП «Львівводоканал». Враховуючи вищенаведене, позивач у порушення вимог п. 198.5 ст.198 п.189.1. ст.189 ПК України занизив податкові зобов`язання з податку на додану вартість на суму 17 789 485,94 грн. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві та поясненнях, просив в задоволенні позову відмовити.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 було прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні 26.09.2019, суд протокольною ухвалою закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду.

Заслухавши доводи представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі правовідносини.

ЛМКП «Львівводоканал» зареєстроване як юридична особа 26.11.1992, , основний вид діяльності за КВЕД: 36.00 - забір, очищення та постачання води.

Суд встановив, що відповідно до затвердженого плану документальної перевірки на підставі направлень Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 10.01.2018 № 6, 7, 8, 9, наказу Офісу великих платників податків ДФС від 29.12.2018 № 2529 було проведено планову виїзну документальну перевірку ЛМКП «Львівводоканал» з питань здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.09.2018.

За результатами проведеної планової виїзної документальної перевірки складено акт перевірки від 20.03.2019 № 63/28-10-48-13/03348471, в якому зафіксовано порушення ЛМКП «Львівводоканал» вимог:

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 198.5 ст.198, п. 189.1. ст.189 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість;

- п.201.10 статті 201 Податкового кодексу України, зокрема несвоєчасно проведено реєстрацію податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На підставі вказаного акта перевірки Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби 08.04.2019 прийняв податкові повідомлення-рішення:

№ , яким збільшено суму податкового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у загальному розмірі 18321261, 51 грн, з яких: 14657009, 21 грн за податковим зобов`язанням та 3664252, 30 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

№ , яким накладено на ЛМКП «Львівводоканал» штраф у розмірі 7216440, 57 грн.

Позивач вважає вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, тому звернувся з цим позовом до суду.

Згідно з пунктом 201.1. статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України (далі - ПК України) об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше.

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до приписів п. 198. 5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема:

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Так, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з п. 198.1. ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього- дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, -перераховує суми податку до бюджету.

Щодо заниження суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 17789485, 94 грн., судом встановлено наступне.

Як слідує із змісту акта перевірки, відповідачем було встановлено порушення ЛМКП «Львівводоканал» вимог п.198.5 ст.198, п.189.1 ст.189 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 17 789 485,94 грн., у тому числі за березень 2015 в сумі 1048791,48 грн., червень 2015 у сумі 1022870,46 грн., вересень 2015 у сумі 1149629.00 грн., грудень 2015 у сумі 1158184,32 грн., березень 2016 у сумі 1070184,96 грн., червень 2016 у сумі 963136,56 грн., вересень 2016 у сумі 1150786,14 грн., грудень 2016 у сумі 1249482,50 грн., за березень 2017 у сумі 1146136,64 грн., червень 2017 у сумі 951020.3-грн., вересень 2017 у сумі 1323598,78 грн., грудень 2017 у сумі 1675081,74 грн.. за березень 2018 у сумі 1241999,10 грн., червень 2018 у сумі 1232968,80 грн., вересень 2018 у сумі 1405615,12 грн.

Відповідач покликається на квартальні звіти про роботу водопроводу та уточненої форми №6-НКРЕКП-водопостачання/водовідведення (квартальна) надані до перевірки позивачем, з яких встановлено перевищення останнім фактичних технологічних витрат води над нормативними технологічними витратами води.

Стверджує, що відповідно до Порядку розроблення та затвердження технологічних нормативів використання питної води підприємствами, які надають послуги з централізованого водопостачання та/або водовідведення, рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.10.2015 № 583, від 01.08.2016 №614 було затверджено поточні індивідуальні технологічні нормативи використання питної води для Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал».

Відповідач стверджує, що суми понаднормових витрат води при водопостачанні використані в операціях, що не є господарською діяльністю ЛМКП «Львівводоканал», оскільки суми понаднормових витрат води при водопостачанні за період з 01.01.2015 по 30.09.2018 не передбачені нормативними документами, поточними індивідуальними технологічними нормативами використання питної води для ЛМКП «Львівводоканал».

У зв`язку з наведеним відповідач зробив висновок, що у разі понаднормового використання води операції не будуть приймати участь в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника, платник не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду, в якому відбувається понаднормове списання води, що була використані для постачання, повинен скласти зведену податкову накладну та здійснити нарахування податкових зобов`язань на підставі пункту 198.5 статті 198 Кодексу.

У судовому засіданні судом було допитано в якості свідка ОСОБА_1 , який працює у ЛМКП «Львівводоканал» на посаді бухгалтера. Свідок зазначив, що не погоджується із висновками податкового органу. Пояснив, що ЛМКП «Львівводоканал» надає послуги з водопостачання та водовідведення. Звернув увагу, що податок на додану вартість не можна розглядати без витрат, оскільки ПДВ є транзитним податком на кожну складову витрат. Зазначив, що у податкового органу під час перевірки не було жодних зауважень щодо правильності визначення витрат, собівартості послуг з водопостачання та водовідведення. Пояснив, що метою господарської діяльності ЛМКП «Львівводоканал» є фінансовий результат, який визначається у податкових деклараціях з податку на прибуток, в яких відповідач під час перевірки жодних порушень не встановив. Свідок вважає, що доводи відповідача щодо порушень ЛМКП «Львівводоканал» вимог податкового законодавства ґрунтуються на неправильному трактуванні норм права.

Суд оцінюючи доводи сторін, виходив з наступного.

Із змісту положень пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України слідує, що у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути обов`язково підтверджений податковою накладною іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. При цьому вирішальне значення має існування факту господарської операції та її дійсний економічний зміст, зокрема наявність ділової мети у вчинюваних операціях.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Таким чином, поняття розумна економічна причина (ділова мета) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. При цьому з визначеного ПК України поняття ділової мети слідує, що не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане у майбутньому або операція може виявитися збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.

Відповідно до п. 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як встановлено судом, основним видом економічної діяльності ЛМКП «Львівводоканал» є забір, очищення та постачання води.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 25.06.2014 № 179 було затверджено Порядок розроблення та затвердження технологічних нормативів використання питної води підприємствами, які надають послуги з централізованого водопостачання та/або водовідведення (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Наказу № 179 поточні ІТНВПВ розробляються кожним підприємством житлово-комунального господарства за методиками розробки поточних ІТНВПВ та/або за галузевими ТНВПВ, погоджуються зі структурними підрозділами органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань охорони навколишнього природного середовища, територіальними органами Держводагентства України і затверджуються органами місцевого самоврядування на строк до 5 років.

Рішеннями виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.10.2015 № 583, від 01.08.2016 №614 було затверджено поточні індивідуальні технологічні нормативи використання питної води для Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал».

Поточний ІТНВПВ у водопровідному господарстві - це максимально допустимий обсяг технологічних витрат води при підйомі, очищенні та транспортуванні 1000 куб. м води на спорудах і мережами, які знаходяться на балансі або обслуговуються підприємством, втрат води при її транспортуванні і реалізації абонентам через дану систему питного водопостачання, витрат питної води на власні потреби працівників, на утримання території зон санітарної охорони і споруд в належному санітарному стані.

У затверджений норматив включені технологічні витрати води у водопровідному господарстві, зокрема на промивку свердловин, фільтрів знезалізнення, роботу хіміко-бактеріологічної лабораторії, планову дезінфекцію і промивку мереж та резервуарів, технологічні витрати у каналізаційному господарстві, зокрема на очищення стічних вод, обробку осадів, утримання території очисних споруд у належному санітарному стані. Складовими поточних ІТНВП також є втрати води від витоків при підйомі та очищення води, витоків при аваріях, прихованих витоків з трубопроводів, витоків через нещільності арматури.

При цьому слід звернути увагу, що відповідно до п. 3.3 Порядку ІТНВПВ встановлюються для: втрат питної води; технологічних витрат питної води в системах водопостачання; технологічних витрат питної води в системах водовідведення.

З наведеного слідує, що Порядком визначено максимально допустимий обсяг технологічних втрат води при її транспортуванні і реалізації абонентам.

При цьому підстави для обмеження витрат платника, що підлягають врахуванню при визначенні об`єкта оподаткування податку на прибуток та ПДВ, виключно вказаними нормативами відсутні.

Необхідно звернути увагу, що згідно з статті 5 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» об`єктами правового регулювання у сфері питної води та питного водопостачання є суспільні відносини з питань: господарської діяльності з централізованого та нецентралізованого водопостачання і водовідведення; формування тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; нормування, стандартизації, ліцензування та сертифікації та інші.

Статтею 6 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» встановлено, що одними з основних принципів державної політики у сфері питної води та питного водопостачання є: державне управління та регулювання відносин у сфері питної води та питного водопостачання; додержання єдиних правил, норм і стандартів усіма суб`єктами відносин у сфері питної води та питного водопостачання.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» за надання послуг з питного водопостачання споживач вносить плату за нормами і тарифами, що регулюються у встановленому законодавством порядку. Порядок справляння плати за надання послуг з питного водопостачання встановлюється законодавством. Тарифи на надання послуг з питного водопостачання розраховуються на підставі галузевих нормативів витрат і повинні повністю відшкодовувати експлуатаційні витрати та забезпечувати надійну роботу об`єктів централізованого питного водопостачання і водовідведення.

Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою КМ України від 01.06.2011 №869 визначено, що при розрахунку тарифу на послуги з питного водопостачання враховуються втрати води в технологічному процесі, у тому числі мережах водопостачання, в межах затверджених нормативів.

Відповідно до пункту 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 №630 послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.

З наведеного слідує, що окрім тарифу, на вартість послуг впливає такий чинник як обсяг наданих послуг.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що норми споживання - кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством.

Кількісний показник послуг у відповідності до статті 1 вказаного Закону та пункту 2 Правил №630 - це одиниця виміру для обчислення кількісних показників отриманої споживачем послуги, визначена відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно з законодавством.

Отже, виходячи із особливого характеру правовідносин з водопостачання та мети захисту споживачів, державному регулюванню підлягають не тільки ціни/тарифи на водопостачання, а і кількісні показники (норми споживання) води. Тобто, при постачанні води споживачам, за умови відсутності засобів обліку, постачальник та відповідний споживач позбавлені права самостійно визначити обсяг спожитої води.

Таким чином, фактичне споживання води у приміщеннях, не обладнаних засобами обліку, може значно перевищувати нормативне. Внаслідок розбіжностей між нормативним та фактичним споживанням води виникає використана споживачами і несплачена ними питна вода, що в свою чергу призводить до збитків платника податку, оскільки при затверджені тарифу до розрахунків собівартості віднесено витрати не на фактичне, а на нормативне споживання води.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач не може вплинути на розмір понаднормативного споживання води, оскільки їх виникнення не залежить від нього та не може збільшити вартість води, що споживається населенням у разі відсутності лічильників, оскільки тариф на питну воду для населення відповідно до статті 8 Закону України «Про природні монополії», статей 5 та 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Суд наголошує, що під час судового розгляду справи відповідач не надав жодних доказів щодо виникнення у позивача втрат води внаслідок її використання з іншою метою, ніж у межах господарської діяльності.

Аналогічного змісту позиція наведена у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 808/8790/15, в якій суд зазначив, що доказів виникнення у позивача втрат води внаслідок її використання з іншою метою, ніж у межах господарської діяльності, контролюючим органом всупереч вимогам частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду і вирішення справи) не надано. Оцінка ж ефективності використання води не впливає на податковий облік платника.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 08.04.2018 № , яким збільшено суму податкового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у загальному розмірі 18321261, 51 грн., діяв без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів юридичної особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Отже, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 08.04.2019 не відповідає критеріям, визначеним в ч. 2 п. 3 ст. 2 КАС України та підлягає скасуванню.

Суд встановив, що 08.04.2018 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким накладено на ЛМКП «Львівводоканал» штраф у розмірі 7216440, 57 грн.

Як встановив суд та не заперечується сторонами, відповідне податкове повідомлення-рішення прийняте податковим органом у зв`язку із відсутністю реєстрації позивачем податкових накладних на суму 14432881,14 грн.

Суд встановив, що відповідне податкове повідомлення-рішення сформоване на підставі висновків акта перевірки № 6328-10-48-14/03348471 від 20.03.2019 щодо заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підтверджується розрахунком грошового зобов`язанням по податку на додану вартість ЛМКП «Львівводоканал».

Таким чином, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення рішення № від 08.04.2019, яке є похідним від податкового повідомлення-рішення № від 08.04.2019, винесене Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби з порушенням норм чинного законодавства України, а отже підлягає скасуванню.

Відповідач не довів, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято правомірно, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

В матеріалах справи наявні копії постанов Личаківського районного суду м. Львова від 20.05.2019 у справі №463/2574/19, від 25.04.2019 у справі №463/2576/19.

Суд встановив, що відносно директора ЛМКП «Львівводоканал» було складено протокол про адміністративне правопорушення № 34 від 20.03.2019, який було скеровано на розгляд до Личаківського районного суду м. Львова.

25.04.2019 постановою Личаківського районного суду м. Львова у справі № 466/543/19 провадження в адміністративній справі про вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 163-1, ч. 1 ст. 163-4 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного штрафу.

Вказана постанова набрала законної сили, про що проставлено відповідну відмітку на копії постанови.

Суд встановив, що постановою Личаківського районного суду м. Львова від 20.05.2019 у справі №463/2574/19, було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 163-1, ч. 1 ст. 63-4 КУпАП та застосовано до бухгалтера ЛМКП «Львівводоканал» адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170, 00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведеною нормою КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч. 4 ст. 78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, за змістом ч. 4 ст. 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас, передбачене ч. 4 ст. 78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених ч. 4 ст. 78 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами ст.90 КАС України.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Підтвердженням наведеного слугують приписи ч.7 ст.78 КАС України, згідно якої правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

За таких умов суд вважає, що встановлені постановою Личаківського районного суду м. Львова від 20.05.2019 у справі №463/2574/19 обставини є відмінними від обставин, які досліджені в цій справі, а відтак не мають преюдиційного значення.

Що стосується покликань позивача щодо прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з порушенням строків встановлених ч. 86, 8 ст. 86 ПК України, то суд не приймає такі до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про порушення відповідачем вимог ч. 86, 8 ст. 86 ПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 08.04.2019 № та № .

Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11, ) за рахунок його бюджетних асигнувань 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) грн сплаченого судового збору на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" (79017, м. Львів, вул. Зелена, 64, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.10.2019.

Суддя Р.М. Брильовський