Справа № 686/14738/18
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/14738/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Стефанишин С.Л.

Суддя-доповідач - Совгира Д. І.

08 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Кузьменко Л.В. Франовської К.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, в якому просив скасувати постанову серії БР №503532, винесену інспектором роти №2 БУПП в Хмельницькій області ДПП старшим сержантом поліції Сухорабом Ю.Г., про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення вимог ч.1 ст.126 КУпАП.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив про незаконність та необгрунтованість оскаржуваної ним постанови, як такої, що винесена неуповноважено особою та без чіткої класифікації вчиненого ним правопорушення, що було ним вчинено 15.06.2018 року в м. Хмельницькому по вул. Львівське шосе.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 липня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги фактично дублюють позицію позивача наведену в позовній заяві та стосуються факту відсутності достатньої доказової бази в підтвердження правомірності та законності дій відповідача. Також, скаржник зазначає про неналежну оцінку судом першої інстанції всіх обставин справи та ухвалення рішення, яке грунтується виключно на припущеннях.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив доводи наведенні позивачем та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки всі наведені в апеляційній скарзі доводи та обставини вже були предметом дослідження в рамках даної справи та отримали відповідну оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

В силу приписів ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, інспектором роти №2 БУПП в Хмельницькій області ДПП старшим сержантом поліції Сухораб Ю.Г. було винесено постанову серії БР №503532 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП.

Зокрема, в постанові зазначено, що 15.06.2018 року о 14 год. 00 хв. водій ОСОБА_1 в м. Хмельницькому по вул. Львівське шосе, 8, керуючи транспортним засобом Пежо 208, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив в`їзд в зону дії дорожнього знаку 3.21 ПДР України «В`їзд заборонено» та при перевірці документів не надав свідоцтво реєстрації транспортного засобу, чим порушив вимоги п.8.4 в) та 2.1. б) ПДР.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача та вважаючи винесену постанову незаконною, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем у судовому засіданні правомірності власних дій та їх відповідність вимогам ПДР. Також, суд зауважив про відсутність доказів в підтвердження неправомірності дій працівника поліції при виявленні порушення ПДР та притягненні його до адміністративної відповідальності.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що мають місце між учасниками справи, судова колегія зазначає наступне.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП.

Пунктом 1 ст.9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пунктом 8.4 (в) ПДР передбачено, що дорожні знаки поділяються на групи: заборонені знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Так, відповідно до п.п. "б" п. 2.1 Правил від 10.10.2001 року №1306 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

За змістом п. 2.4 Правил від 10.10.2001 року №1306 зазначений у п. 2.1 має бути пред`явлений водієм на вимогу поліцейського.

За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Істотною ознакою презумпції невинуватості є те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні протиправного діяння. З цього випливає, що обов`язок доводити вину особи покладається на обвинувача, тобто на органи та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі. Це означає також неможливість перекладання ініціативи в дослідженні всіх обставин справи на осіб, притягуваних до відповідальності на стадії розгляду справи, і обов`язковість дослідження всіх обставин справи стороною-ініціатором.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Як встановлено судовою колегією, інспектор патрульної поліції, вбачаючи в діях позивача, що мали місце 15.06.2018 року у м. Хмельницькому по вул. Львівське шосе , ознаки адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП, застосувавши приписи ст. 36 КУпАП, притягнув водія до адміністративної відповідальності, застосувавши до останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. в межах санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Під час дослідження судом апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери поліцейського, встановлено, що на останньому зафіксовано факт зупинення позивачем власного автомобіля в зону дії дорожнього знаку 3.21 ПДР України «В`їзд заборонено», що не заперечувалось останнім у розмові з інспекторами патрульної поліції. При цьому, позивач, пояснюючи виниклу ситуацію зазначив про технічні несправності автомобіля внаслідок чого ним було здійснено виклик працівників служби технічного обслуговування.

В даному випадку, судова колегія не бере до уваги вказані пояснення, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердження факту технічної несправності транспортного засобу позивача 15.06.2018 року, що стали підставою для аварійної зупинки автомобіля в забороненій зоні.

Разом з цим, судова колегія враховує той факт, що фактично підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно оскаржуваної постанови стало непред`явлення на вимогу поліцейського документа про реєстрацію транспортного засобу.

Зазначені обставини не спростовуються позивачем, а ні у позовній заяві, а ні в апеляційній скарзі, і фактично визнаються під час спілкування з інспектором патрульної поліції, що мало місце 15.06.2018 року, що підтверджується відеозаписом з нагрудного відео реєстратора поліцейського.

При цьому, апеляційний суд враховує, що пояснюючи причини відсутності документа про реєстрацію транспортного засобу, позивач в розмові з інспектором патрульної служби не клопотав про необхідність додаткового часу для пред`явлення вказаного документа, а заявив про намір оскарження постанови про вчинене ним адміністративне правопорушення, в разі винесення такої, в судовому порядку.

З огляду на те, що позивач фактично не заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, а притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось із повним з`ясуванням обставин та обґрунтовано, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про правомірність адміністративного стягнення та відсутність підстав для скасування постанови поліцейського.

Колегія суддів оцінює всі зібрані по справі докази в їх сукупності та вважає, що їх достатньо для визнання позивача винним у скоєнні правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Кузьменко Л.В. Франовська К.С.