Справа № 140/2023/19
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9563/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Ратнівське лісомисливське господарство» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року, ухвалене суддею Сорокою Ю.Ю., м. Луцьк, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Ратнівське лісомисливське господарство» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

26.06.2019 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Ратнівське лісомисливське господарство», в якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови їй у наданні публічної інформації у вигляді копій договорів, укладених між Державним підприємством «Ратнівське лісомисливське господарство» і приватними фірмами чи громадськими формуваннями про охорону приміщень, адмінбудівель, складів, ділянок лісу та іншого, чинних протягом 2018-2019 років та надати інформацію про кошти, витрачені відповідачем на таку охорону у 2016-2017 роках; зобов`язати відповідача надати їй публічну інформацію у вигляді копій договорів укладених між Державним підприємством «Ратнівське лісомисливське господарство» і приватними фірмами чи громадськими формуваннями про охорону приміщень, адмінбудівель, складів, ділянок лісу та іншого протягом 2018-2019 років та надати інформацію про кошти, витрачені відповідачем на таку охорону у 2016-2017 роках.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Державного підприємства «Ратнівське лісомисливське господарство» щодо відмови ОСОБА_1 у наданні публічної інформації стосовно договорів укладених Державним підприємством «Ратнівське лісомисливське господарство» із приватними фірмами чи громадськими формуваннями про охорону приміщень, адмінбудівель, складів, ділянок лісу та іншого протягом 2018-2019 років та надати інформацію про кошти, витрачені відповідачем на таку охорону у 2016-2017 роках. Зобов`язано Державне підприємство «Ратнівське лісомисливське господарство» надати ОСОБА_1 публічну інформацію стосовно договорів укладених Державним підприємством «Ратнівське лісомисливське господарство» із приватними фірмами чи громадськими формуваннями про охорону приміщень, адмінбудівель, складів, ділянок лісу та іншого протягом 2018-2019 років та надати інформацію про кошти, витрачені відповідачем на таку охорону у 2016-2017 роках.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що розпорядник інформації повинен надати відповідь на письмовий запит запитувача інформації, при цьому, така відповідь повинна бути повною, достовірною та точною або мотивовану відмову у наданні запитуваної інформації, у разі наявності підстав, визначених статтею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Однак, відповідач, всупереч положенням частини 5 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», цей обов`язок не виконав.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального права, Державне підприємство «Ратнівське лісомисливське господарство» оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року та прийняти нове рішення яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції, виходячи із заявлених позовних вимог не були проаналізовані норми Закону України «Про доступ до публічної інформації» в частині приналежності відповідача до суб`єкта владних повноважень - розпорядника інформації, не встановлено, чи є та інформація, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону, доступ до якої хоче отримати позивач публічною, як готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством.

Апелянт стверджує, що неможливо віднести ДП «Ратнівське лісомисливське господарство» до переліку осіб, зазначених в ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації». У зв`язку з тим, що відповідач не є розпорядником інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», він не може бути наділений обов`язками щодо надання доступу до інформації, запитуваної позивачем.

Крім того, вказує на те, що Державне підприємство «Ратнівське лісомисливське господарство» не укладає договори зі спеціалізованими охоронними організаціями із метою здійснення природоохоронної діяльності. Охороною лісів на підвідомчій лісгоспу території займається державна лісова охорона.

Не зважаючи на те, що позивачу було повідомлено про об`єктивну неможливість задоволення вимоги щодо надання запитуваної інформації, підтвердженим є факт вжиття відповідачем вичерпних заходів для позитивного вирішення окресленого питання та фактичного надання відповіді на запит. Відповідачем у відповіді на запит повідомлялось позивачеві про встановлений обов`язок отримання дозволу на розголошення умов договорів від підприємств-контрагентів, а також про те, що розголошення такої інформації без дозволу матиме для державного підприємства негативні наслідки.

Апелянт зазначає, що не міг надати інформації щодо контрагентів в частині охорони майна, оскільки існувало обмеження передбачене в договорах, а також у зв`язку із тим, що розголошення інформації про суб`єктів господарювання може завдати їм істотної шкоди після оприлюднення в ЗМІ в частині можливого розповсюдження інформації про нібито неправомірного використання такими особами коштів і в подальшому суб`єкти господарювання могли відчути упереджене ставлення до їхньої діяльності з боку суспільства.

Таким чином, апелянт вважає, що позивачеві у наданій відповіді правомірно висловлена відмова у наданні згоди на надання копій договорів, укладених між лісопідприємством і приватними фірмами чи громадськими формуваннями про охорону приміщень, адмінбудівель, складів, ділянок лісу та інше, а також щодо фінансових витрат на таку охорону, оскільки підприємству розголошувати таку інформацію контрагентами заборонено.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 24.04.2019 ОСОБА_1 звернулася до Державного підприємства «Ратнівське лісомисливське господарство» із запитом на отримання публічної інформації стосовно договорів укладених відповідачем із приватними фірмами чи громадськими формуваннями про охорону приміщень, адмінбудівель, складів, ділянок лісу та іншого протягом 2018-2019 років та надати інформацію про кошти, витрачені відповідачем на таку охорону у 2016-2017 роках.

Листом від 26.04.2019 за №147 Державне підприємство «Ратнівське лісомисливське господарство» повідомило позивача про необхідність продовження строку розгляд запиту, оскільки запитувана інформація потребує проведення консультацій із відповідними контрагентами на предмет можливості надання такої інформації.

23.05.2019 Державне підприємство «Ратнівське лісомисливське господарство» у листі №1-8-19/170-19 відмовив позивачу у наданні інформації з посиланням на ту обставину, що відповідач не має право розголошувати такі дані без згоди суб`єкта персональних даних та погодження контрагентів, оскільки вказана інформація є конфіденційною, на розкриття якої контрагент згоди не давав, а тому її надання буде порушенням Закону України «Про захист персональних даних».

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

В силу ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

За змістом частин першої, другої статті 7 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII) право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939-VІ від 13.01.2011 року (далі - Закон України №2939-VІ) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України №2939-VІ визначено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України №2939-VІ доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Частинами 1,2 ст.19 Закону України №2939-VІ визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно зі ст.12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ст.13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - орг.ани державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Частиною першої статті 14 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з положеннями частини першої, четвертої статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частини першої статті 63 ГК України залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів, як, зокрема, державне підприємство, що діє на основі державної власності.

Державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління (частина перша статті 73 ГК України).

Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління. Найменування державного унітарного підприємства повинно містити слова «державне підприємство» (частини третя-четверта статті 73 ГК України).

Частиною восьмою статті 73 ГК України визначено, що державне унітарне підприємство оприлюднює інформацію про свою діяльність, крім випадків, встановлених законом, шляхом розміщення її на власній веб-сторінці (веб-сайті) або на офіційному веб-сайті суб`єкта управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, у строки та в порядку, визначені Кабінетом Міністрів України. Доступ до таких веб-сторінок та веб-сайтів є цілодобовим і безоплатним.

Як вбачається із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Ратнівське лісомисливське господарство» за організаційно-правовою формою є державним підприємством. Засновником юридичної особи є Державне агентство лісових ресурсів України.

Тобто, позивач у порядку, визначеному Законом, є запитувачем інформації та наділений правом одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників, а Державне підприємство «Ратнівське лісомисливське господарство» є розпорядником інформації, відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 13 Закону №2939-VI, отже, зобов`язане не лише оприлюднювати публічну інформацію на своєму офіційному веб-сайті, проте й надавати таку інформацію за запитами на інформацію.

Згідно статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до ДП «Ратнівське лісомисливське господарство» із запитом на отримання публічної інформації стосовно договорів укладених відповідачем із приватними фірмами чи громадськими формуваннями про охорону приміщень, адмінбудівель, складів, ділянок лісу та іншого протягом 2018-2019 років та надати інформацію про кошти, витрачені відповідачем на таку охорону у 2016-2017 роках. Відповідач відмовив позивачу у наданні інформації з посиланням на ту обставину, що відповідач не має право розголошувати такі дані без згоди суб`єкта персональних даних та погодження контрагентів, оскільки вказана інформація є конфіденційною, на розкриття якої контрагент згоди не давав, а тому її надання буде порушенням Закону України «Про захист персональних даних».

Частиною першою статті 6 Закону №2939-VI визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (стаття 7 Закону № 2939-VI).

Проте, частиною п`ятою статті 6 Закону № 2939-VI чітко передбачено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Відповідно до частини другої вказаної статті обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. При цьому, таке обмеження можливе при дотриманні всіх указаних вимог. Відповідність одному із зазначених критеріїв не відносить інформацію до конфіденційної.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 22 Закону №2939-VI відмова в задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, наведених у пунктах 1-3 частини другої статті 6 цього Закону. Таким чином, відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих у частині другій статті 6 Закону № 2939-VI трьох вимог означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова в доступі до публічної інформації є необґрунтованою.

Водночас обмеження доступу до інформації допускається виключно за умови застосовування сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону №2939-VI.

Така юридична конструкція необхідних умов для обмеження доступу до інформації називається «трискладовим тестом».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що положення частини другої статті 6 Закону №2939-VI передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 цього Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженою лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту». Отже, доведення того, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається саме на розпорядника публічної інформації.

Згідно пункту 6.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» з відмови у доступі до публічної інформації повинно вбачатися: 1) якому з перелічених у пункті 1 частини другої статті 6 Закону №2939-VІ інтересів відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам); 2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв`язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (пункт 2 частини другої статті 6 Закону №2939-VІ); 3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (пункт 3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VІ).

Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав «трискладового тесту» означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою. Тому якщо під час розгляду справи в суді буде з`ясовано, що відмовляючи у задоволенні запиту на інформацію розпорядник не застосовував "трискладового тесту" або застосував його лише частково, то це є підставою для визнання такої відмови розпорядника протиправною. У такому разі суд також може зобов`язати розпорядника інформації повторно розглянути запит і надати на нього обґрунтовану відповідь із застосуванням «трискладового тесту» відповідно до частини другої статті 6 Закону №2939-VІ.

У даному випадку, з огляду на відповідь на запит позивача, жодних доказів про застосування «трискладового тесту» до запитуваної інформації відповідь на інформаційний запит про надання публічної інформації не містить. При цьому, як зазначалось вище, відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону №2939-VI не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

З огляду на те, що в ході розгляду даної справи встановлено, що запитувана позивачем інформація стосується розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження комунальним майном, відтак доступ до неї не може бути обмежений.

За таких обставин відповідач є розпорядником інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, а відповідно до пункту 5 статті 6 Закону №2939-VI не може бути обмежено доступ до вказаної інформації.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у Державного підприємства «Ратнівське лісомисливське господарство» були відсутні підстави для відмови позивачу у наданні доступу до публічної інформації згідно зі статтею 22 Закону №2939-VI, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Ратнівське лісомисливське господарство» залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року у справі №140/2023/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Ратнівське лісомисливське господарство» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 15.10.2019.