Справа № 359/9446/18
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2019 року № 359/9446/18
Київський окружний адміністративний у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
До Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Департаменту соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей із зони відчуження у 1986 році, від 03.10.2018 про відмову у видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- зобов`язати комісію Департаменту соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей із зони відчуження у 1986 році, видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

26 грудня 2018 року матеріали позовної заяви надійшли на адресу суду та за результатами автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Балаклицькому А.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання.

12 лютого 2019 року від відповідача через службу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з тих підстав, що подані позивачем документи не відповідають вимогам ч. 1 ст. 15 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та п. 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду №111 від 28 березня 2019 року адміністративну справу № 359/9446/18 призначено на повторний автоматичний розподіл справ.

За результатом автоматизованого розподілу, справу (позовну заяву) №359/9446/18 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Горобцової Я.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року прийнято до провадження дану адміністративну справу № 359/9446/18.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 02 серпня 2017 року (вх. №М28.319.2) звернувся до Київської обласної державної адміністрації із заявою про підтвердження статусу ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС. Разом із заявою позивачем надано: наказ Вінницького медичного інституту від 25.06.1986 про відрядження до Житомирського відділу охорони здоров`я у зв`язку з аварією на ЧАЕС; архівну довідку №22/1-1272 від 22.06.2017; архівну довідку №22/1-1272-1 від 22.06.2017, пояснювальну записку; копію диплому Вінницького медичного інституту ім. М.І. Пирогова серії НОМЕР_1 , копію трудової книжки НОМЕР_2 , копію паспорту серії НОМЕР_3 , заяви однокурсників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчені нотаріально.

Згідно витягу з протоколу № 191 засідання комісії Київської ОДА по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році від 31 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 направлено на розгляд до відповідної комісії при Житомирській ОДА.

Листом № 4011/13 від 29 вересня 2017 року Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської ОДА повідомив позивача, що з наданих документів неможливо встановити йому статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, оскільки в наданих документах відсутні відомості про участь в роботах в населених пунктах зони відчуження Овруцького району. Зважаючи на це, відсутні підстави для винесення справи ОСОБА_1 на розгляд Комісії при Житомирській ОДА.

Не погоджуючись з такими діями позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2018 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії задоволено частково; зобов`язано Департамент соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації розглянути подані ОСОБА_1 документи про встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти мотивоване рішення на підставі висновків викладених в постанові.

На виконання вимог вказаного судового рішення питання надання позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи винесені на розгляд комісії Житомирської обласної державної адміністрації зі спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, та статусу осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році.

Рішенням комісії, оформлене протоколом №236 від 03.10.2018, відмовлено позивачу у встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, так як подані документи не відповідають вимогам ч. 1 ст. 15 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та п. 11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року №551.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28 лютого 1991 року (далі Закон №796-XII).

Так, відповідно до ст. 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

За приписами ч. 1 ст. 10 Закону №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст.15 Закону №796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п.11 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551 (далі Порядок №551) посвідчення видаються уповноваженими органами за поданням райдержадміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами. Посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів: довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби); довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.

З матеріалів справи, а саме з архівної довідки № 22/1-1272-1 від 22.06.2017 року, наданої Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова, встановлено, що відрядження та звіт про відрядження з 22 травня по 26 травня 1986 року в Житомирську область, виписане на ім`я ОСОБА_1 , були знищені на підставі терміну зберігання документів (а.с.71).

З архівної довідки № 22/1-1272, наданої Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно в період з 01 вересня 1979 року по 25 червня 1987 року навчався у вказаному інституті, отримав повну вищу освіту за спеціальністю «лікувальна справа», здобув кваліфікацію лікаря та отримав диплом з відзнакою (а.с.70).

Як зазначає позивач, доказом його участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є наказ Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова №125 від 25 червня 1986 року, згідно якого за усною вказівкою заступника міністра охорони здоров`я УРСР ОСОБА_4 та розпорядження деканату і наказу ректора інституту ОСОБА_5 , групу студентів та викладачів було відряджено в Житомирську область, у якому зазначено і позивача (а.с.65-69).

Також, в якості доказів позивачем надано нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, згідно яких стверджується, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.73-74).

Згідно з п. 13 Порядку №551 спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, та осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, розглядаються утвореними Київською та Житомирською облдержадміністраціями комісіями з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, на підставі підтвердних документів про участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, евакуацію із зони відчуження в 1986 році, документів, що підтверджують факт проживання в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження.

Спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінсоцполітики, до складу якої, крім його фахівців, входять представники МОЗ, ДАЗВ, МВС, Міноборони, Київської облдержадміністрації та громадських об`єднань, статутна діяльність яких пов`язана із соціальним захистом осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (за згодою), за поданням уповноважених органів.

Особові справи громадян надсилаються на розгляд комісій, зазначених в абзацах першому і другому цього пункту, за рішенням регіональних комісій.

Суд звертає увагу на те, що документи щодо підтвердження періоду роботи позивача в зоні відчуження долучені відповідачем до відзиву на адміністративний позов, що свідчить про їх наявність в матеріалах справи ОСОБА_1 під час вирішення питання визначення позивачу статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім того, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, що є Додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зазначені позивачем населені пункти а саме, - АДРЕСА_1 , згідно пункту 1 вищевказаного Переліку належать до зони відчуження.

Таким чином, під час судового розгляду справи встановлено, що період роботи позивача в зоні відчуження з 22.05.1986 по 26.05.1986 підтверджується належними доказами у справі, та є підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення комісії оформлене протоколом №236 від 03.10.2018 , про відмову у встановленні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

За приписами ст. 65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому, у випадку, колизакон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача в розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача надати позивачу статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видати позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому, суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки суд дійшов висновку, що відповідачем необгрнутовано відмовлено позивачу у встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд вважає за можливе для повного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Департамент праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС війни та видати йому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Задовольняючи адміністративний позов позивача в повному обсязі суд зазначає, що у даному випадку це не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верхового Суду України від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно вимог ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

За таких обставин, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн. згідно з квитанцією від 16.11.2018 №88.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 139 КАС України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, присуджує позивачу 704,80 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації оформлене протоколом №236 від 03.10.2018 про відмову у видачі ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Зобов`язати Департамент праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації (, адреса: м. Житомир, Майдан ім. С.П. Корольова, 3/14) встановити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС війни та видати йому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації (, адреса: м. Житомир, Майдан ім. С.П. Корольова, 3/14) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.
Повний текст рішення складений 30.09.2019

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.