Справа № 400/1234/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/1234/19

Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
Дата і місце ухвалення: 09.07.2019р., м.Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді : Бойка А.В.,
суддів: Федусика А.Г.,
Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
23.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної гвардії України про зобов`язання здійснити доплату одноразової грошової допомоги в сумі 48 960,00 грн., яка являється різницею між сумою виплаченої на його користь одноразової грошової допомоги, та сумою одноразової грошової допомоги, яка належить до виплати відповідно за законодавства.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 29.07.2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на не правильне застосування судом до спірних правовідносин норм матеріального права.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції залишено поза увагою, що чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством не було встановлено, що одноразова грошова допомога, передбачена статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, повинна виплачуватися з розміру прожиткового мінімуму станом на 1 січня року, в якому встановлена інвалідність.

Апелянт вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на положення п.6 Порядку №975 зі змінами, внесеними Постановою КМУ від 17.04.2019 року №334.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції від 09 липня 2019 року з прийняттям нового судового рішення про задоволення його позову.

Національна гвардія України подала письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з квітня 2011 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національній гвардії України.

20.08.2013 року ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнав тяжких тілесних ушкоджень та травм.

25.06.2014 року рішенням Медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_1 встановлено інвалідність ІІ групи по загальному захворюванню. Причинний зв`язок з проходження військової служби не встановлений.

29.08.2014 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас відповідно до п.6 «а» ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням контракту та виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Протягом 2015, 2016 та 2017 років, під час проведення оглядів МСЕК підтверджувалися висновки про ІІ групу інвалідності ОСОБА_1 , а також не пов`язаність з проходженням військової служби.

27.06.2018 року під час чергового огляду ОСОБА_1 . Медико-соціальна експертна комісія підтвердила ІІ групу інвалідності позивача, а також вказала про пов`язаність травми з проходженням військової служби, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №551053 від 27.06.2018 року.

У вересні 2018 року військовою частиною НОМЕР_1 проведено виплату ОСОБА_1 109620 гривень, в якості одноразової грошової допомоги за інвалідність ІІ групи, яку розраховано виходячи з 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності.

14.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до керівництва Національної гвардії України із заявою про здійснення перерахунку одноразової грошової виплати та донарахування 48960 гривень. У вказаній заяві позивач зазначив, що під час проходження служби у в/ч НОМЕР_1 з ним у 2013 році стався нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службового завдання. Враховуючи, що акти про нещасний випадок були складені у 2018 році, тому йому необхідно виплачувати одноразову грошову допомогу виходячи із розміру прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018р. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року становить 1762 грн. У зв`язку з цим, розмір одноразової грошової допомоги повинен становити 158 580 грн. (90 x 1762), що свідчить про те, що на його користь не доплачено 48 960 грн.

У відповідь на вказане звернення позивача листом від 04.04.2019 року Головне управління Національної гвардії України відмовило ОСОБА_1 в здійсненні перерахунку та доплати одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що її розмір правомірно визначено з урахуванням прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб станом на 2014 рік, тобто на дату встановлення інвалідності.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної відмови ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку, що обрахунок розміру одноразової грошової допомоги обґрунтовано здійснено відповідачем з розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, що передбачено пунктом 6 Порядку №975.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до ч.2 ст.16-2 Закону, одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Відповідно до абз.2 ч.4 ст.16-3 Закону, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975.

Пунктом 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно абз. 3 підпункту 2 пункту 6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Відповідно до п.8 Порядку №975 у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Аналізуючи вказані положення Закону та Порядку №975 колегія суддів доходить висновку, що з їх змісту слідує, що розрахунок одноразової грошової допомоги здійснюється з розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, в якому встановлено інвалідність, а не календарного року, в якому підтверджено інвалідність (повторно встановлено) чи прийнято рішення уповноваженим органом про виплату одноразової грошової допомоги.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно, при здійсненні розрахунку одноразової грошової допомоги позивачу, врахував прожитковий мінімум для працездатних громадян, встановлений станом на 01.01.2014 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо посилань апелянта на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції застосовано п.6 Порядку №975 в редакції, яка не була чинною на час виникнення спірних правовідносин, то колегія суддів зазначає, що вказана обставина не впливає на правильність висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа, у відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України, є справою незначної складності, тому рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 09.10.2019 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко
Суддя: А.Г. Федусик
Суддя: О.А. Шевчук