Справа № 640/20470/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

10 жовтня 2019 року №640/20470/18

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві,

Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення №172/26-50-13-02-35 від 30.09.2017,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 23, ), Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ) про визнання протиправним та скасування Рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 172/26-50-13-02-35 від 30.09.2017 про анулювання реєстрації єдиного податку щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що анулювання його реєстрації, як платника єдиного податку, з підстави наявності податкової заборгованості є протиправною та порушує права та законні інтереси позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2018 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Відповідач позовні вимоги не визнав надав відзив, у якому зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення податковий орган діяв у межах та у спосіб встановлений чинним законодавством України, так як в інтегрованій картці ФОП ОСОБА_1 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, на дату виключення з реєстру платників єдиного податку обліковувався податковий борг в сумі 1263,07 грн., який було погашено в грудні 2017 року.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності з 01.01.2012 року третьої групи за ставкою єдиного податку 5% доходу.

30 вересня 2017 року відповідачем було прийнято рішення №172/26-50-13-02-35 про анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 .

Підставою для анулювання реєстрації була визначена наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів відповідно до абзацу восьмого п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України.

Позивач вважає, що анулювання реєстрації платника єдиного податку прийняте з порушенням норм податкового законодавства, у зв`язку з чим звернувся з відповідним позовом до суду.

Фактичною підставою для прийняття спірного рішення слугувала наявність заборгованості у позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають з приводу справляння податків і зборів, порядок адміністрування податків і зборів, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства в Україні регулюються Податковим кодексом України, який при вирішенні справи застосовується в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до підпункту 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)(далі - ПК України) реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Згідно з абзацом восьмим підпункту 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Положеннями п. 299.11. ст. 299 ПК України встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Детальний аналіз вказаної норми свідчить, що підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є наявність податкового боргу на кожне перше число місяця двох послідовних кварталів, що передують кварталу, в якому відбувається таке анулювання.

Аналогійний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права висловив Верховний Суд в постанові від 15.05.2018 у справі № 813/676/17.

Проте, судом встановлено, що жодної перевірки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) не було та, відповідно не було складено акту про порушення вимог чинного законодавства, на підставі якого прийнято рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

Суд погоджується з доводами позивача з приводу того, що своєчасність чи несвоєчасність сплати податкових зобов`язань повинна бути встановлена внаслідок проведення перевірки платника податків, проведеної відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Спірне рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку було прийняте контролюючим органом на підставі інтегрованої картки платника податків, а не внаслідок проведення будь-якої перевірки, як встановлено в п. 299.11 ст. 299 ПК України. Відповідачем не було доведено в ході судового розгляду, що відповідну перевірку було проведено.

Зазначене узгоджується із висновками, які містяться в Постанові Верховного Суду від 21.02.2018 р. по справі № 813/1465/17, де зазначається, що враховуючи те, що несплата позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів встановлена контролюючим органом на підставі аналізу даних ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника, а не на підставі акту перевірки, яка, в свою чергу, ним і не проводилася, і позивач заперечує проти існування відповідної заборгованості, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем порушено умови і порядок прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Оскаржуване рішення не містить посилань на конкретний підпункт п. 299.11 ст. 299, яким встановлено перелік підстав для анулювання реєстрації субєкта господарювання платником єдиного податку.

Крім того, у оскаржуваному рішенні відсутні відомості, а відповідачем не надано жодних доказів їх наявності, стосовно несплати ОСОБА_1 грошових зобов`язань протягом двох послідовних кварталів, як це передбачено приписами п. 299.10, ст.299 Податкового кодексу України з зазначенням підстав викладених у підпункті 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу.

Разом з тим суд звертає увагу, що податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки було виконано позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №Р24А58970 від 17.07.2015 року.

Відповідно до частини 5 статті 78 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України №122 від 26.02.2002 (далі - Положення №122), єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України (далі - СЕП).

Згідно із пунктом 2.1 Положення №122, Єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевого бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Відповідно до п. п. 2.2, 2.3, Положення №122, ЄКР, відкритий на балансі ДК України, об`єднує кошти субрахунків, що відкриті на балансі Головних управлінь ДК України. На субрахунках казначейського рахунку ведеться аналітичний облік коштів державного та місцевого бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами ДК України та регламентується законодавством.

Отже, саме на момент прийняття оскаржуваного рішення, грошові кошти було сплачено в повному обсязі та без помилок.

Таким чином, судом встановлено, що на момент прийняття оскарженого рішення у позивача був відсутній податковий борг, а відтак відсутня передбачена абзацом 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України необхідна умова для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку - існування податкового боргу в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Враховуючи зазначене та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що контролюючий орган при прийнятті рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку діяв всупереч та не у відповідності до повноважень, наданих йому законодавством України, а тому зазначене рішення контролюючого органу є протиправним і підлягає скасуванню.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Суд також зазначає, що на підтвердження витрат на правову допомогу повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Аналіз доданих до заяви документів свідчить, що представником позивача з метою підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи, надано такі документи:

- копію договору №2018-10-26 про надання правничої допомоги, укладений від 26.10.2018 року та протоколи доручення №1 та №2 від 26.10.2018 року;

- копію хронометражу роботи АО «Столичний адвокат» за період жовтень-листопад 2018 року;

- копію Акту №1 виконаних доручень до договору про надання правничої допомоги від 22.11.2018 року;

- копію рахунку на оплату №190 від 22.11.2018 року:

- копію квитанції про оплату правничої допомоги від 30.11.2018 року;

- копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та оригінал ордера..

З наданих документів вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16452,96грн.

Суд звертає увагу, що оскільки відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, а також відповідного клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, враховуючи об`єм проведеної роботи при підготовці позовної заяви та під час розгляду справи та з метою дотримання співмірності між заявленими позовними вимогами і витратами, здійсненими позивачем на оплату адвокатських послуг, витрати понесені ним за надання правової допомоги у сумі 16 452,96 грн. мають бути покладені на відповідача.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 172/26-50-13-02-35 від 30.09.2017 про анулювання реєстрації єдиного податку щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 452,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києв

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа