Справа № 620/2551/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2551/19 Суддя першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Костюк Л.О. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Доник М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ніжинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, за участю третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про визнання неправомірною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Ніжинського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 18 липня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59577175.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що вимога про сплату боргу від 04 червня 2019 року № Ф 3-У не є виконавчим документом. Позивач наголошував, що ч. 14 ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не регулює спірні правовідносини. Також позивач зазначає, що вказаний документ не відповідає вимогам п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того ОСОБА_1 просить звернути увагу на те, що вимога про сплату боргу від 04 червня 2019 року № Ф 3-У є незаконною.

Від Ніжинського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому відповідач наголосив, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена у повній відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Також у відзиві містилося клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 3 ст. 268 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представників сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 287 КАС України, та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

Судом встановлено та учасниками справи не заперечується, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виставило ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу від 04 червня 2019 року № Ф 3-У. Згідно з вказаною вимогою позивачу необхідно було погасити заборгованість зі сплати страхових внесків у розмірі 1742 грн 80 коп.

Листом від 05 липня 2019 року № 8813/08 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулося до Ніжинського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі зазначеної вимоги.

Постановою головного державного виконавця Ніжинського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - головний державний виконавець) від 18 липня 2019 року на підставі вказаної заяви було відкрито виконавчого провадження № 59577175.

Не погоджуючись із вказаною постановою державного виконавця, ОСОБА_1. звернувся до суду із адміністративним позовом про визнання її неправомірною і скасування.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова прийнята відповідно до вимог чинного законодавства України.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню, визначений у ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону до таких виконавчих документів належать, зокрема, рішення інших державних органів та рішення Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Висновок суду першої інстанції про те, що вимога про сплату боргу від 04 червня 2019 року № Ф 3-У належить до виконавчих документів ґрунтувався на положеннях ч. 14 ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказана норма права передбачає, що рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу, передбачених частинами дев`ятою і десятою цієї статті, є виконавчим документом.

Разом з тим, вимога про сплату боргу від 04 червня 2019 року № Ф 3-У не є рішенням органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу.

Отже, посилання суду першої інстанції на ч. 14 ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є необґрунтованими.

Перевіряючи обґрунтованість доводів ОСОБА_1 про те, що вимога про сплату боргу не є виконавчим документом, колегія суддів враховує, що зазначена у ній сума заборгованості є страховими внесками, що нараховані до 01 січня 2011 року.

У відповідності до абз. 5 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

У свою чергу абз.абз. 2, 8 ч. 3 ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції, що діяла до 01 січня 2011 року, вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. У разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного фонду з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду передбачені законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються.

Згідно з ч. 4 ст. 106 вказаного Закону у редакції, що діяла до 01 січня 2011 року, вимога про сплату недоїмки або рішення суду про стягнення недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Зазначені норми права вказують на те, що вимога про сплату боргу від 04 червня 2019 року № Ф 3-У є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби у подяку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 0670/3214/12.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані також тим, що вимога про сплату боргу від 04 червня 2019 року № Ф 3-У за своїм змістом не відповідає п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим у головного державного виконавця були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження.

У відповідності до п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються, зокрема: дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; строк пред`явлення рішення до виконання.

У свою чергу п. 6 ч. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо він не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Суд встановив, що у вимозі про сплату боргу від 04 червня 2019 року № Ф 3-У дійсно не зазначені дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ та строк пред`явлення рішення до виконання.

Вирішуючи питання про те, чи може відсутність таких відомостей бути підставою для повернення виконавчого документа, колегія суддів виходить з того, що ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює загальні вимоги до оформленні виконавчих документів.

Разом з тим, перевірячи виконавчий документ на відповідність вимогам закону, необхідно враховувати який саме із виконавчих документів, передбачених ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», пред`явлено до виконання та які вимоги до його оформлення встановлюють інші закони.

Процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначає Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, що затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 (далі - Інструкція).

Відповідно до пп. «б» п. 8.2 Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки, зокрема у випадку, якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків.

Положеннями абз. 6 п. 8.2 Інструкції передбачено, що у випадку б) вимога надсилається щомісяця протягом п`яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу.

У вимозі про сплату боргу від 04 червня 2019 року № Ф 3-У зазначено, що вона складена на підставі картки особового рахунку платника.

Враховуючи, що Інструкція не передбачає прийняття окремого рішення щодо виставлення вимоги про сплату боргу, відсутність у такому виконавчому документі інформації, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», не може бути підставою для його повернення.

Згідно з п. 8.3 Інструкції вимога формується на підставі актів документальних перевірок та облікових даних з карток особових рахунків страхувальників за формою згідно з додатком 9 цієї Інструкції (для страхувальника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 10 цієї Інструкції (для страхувальника - фізичної особи).

Визначена у додатках 9 та 10 форма вимоги про сплату боргу не передбачає можливості зазначення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно, відсутність таких відомостей також не може бути підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Як раніше зазначалося, вимога про сплату боргу від 04 червня 2019 року № Ф 3-У була пред`явлена до виконання шляхом направлення відповідної заяви листом від 05 липня 2019 року № 8813/08.

Судом встановлено, що станом на 05 липня 2019 року не закінчився строк пред`явлення вимоги про сплату боргу від 04 червня 2019 року № Ф 3-У до виконання, вона відповідає вимогам, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», та пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постанова від 18 липня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59577175 була прийнята у повній відповідності до вимог закону та не вбачає підстав її скасування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також вказує на те, що вимога про сплату боргу від 04 червня 2019 року № Ф 3-У є незаконною.

Разом з тим, що до компетенції органів Державної виконавчої служби не належить перевірка законності рішень, прийнятих територіальними органами Пенсійного фонду України.

У разі незгоди з вимогою про сплату боргу від 04 червня 2019 року № Ф 3-У, ОСОБА_1 не позбавлений можливості оскаржити її в судовому порядку шляхом пред`явлення адміністративного позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 та визнання неправомірною і скасування постанови головного державного від 18 липня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 17 вересня 2019 року, та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на те, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , підстави для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу також відсутні.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року - без змін.

Згідно з ч. 4 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 242, 268, 272, 287, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді Л.О. Костюк

В.В. Файдюк