Справа № 824/531/19-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 824/531/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк Олександр Петрович

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

08 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Совгири Д. І. Франовської К.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Сербин І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року (рішення ухвалене суддею Лелюком О.П. в м.Чернівці, повний текст судового рішення складено 10 липня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, про зобов"язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив:

- визнати протиправною відмову Міністерства оброни України у призначенні йому одноразової грошової допомоги, як інваліду третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні, безпосередній участі у антитерористичній операції з 03 вересня 2018 року, оформлену протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18 січня 2019 року №2;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, як інваліду третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням ним військової служби, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є інвалідом 3 групи починаючи з 03.09.2018 року внаслідок поранення, що пов`язане з захистом Батьківщини. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" він має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги. З метою реалізації права на одноразову грошову допомогу позивач подав до відповідача необхідні документи, однак відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оформивши його протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18.01.2019 року за №2 з підстав встановлення ОСОБА_1 групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року позов задоволено.

Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 18 січня 2019 року №2.

Зобов`язав Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду третьої групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час первинного огляду позивача органами МСЕК встановлено 20% втрати працездатності. У зв`язку із втратою працездатності Міністерством оборони України позивачу було виплачено 19292,00 грн. Оскільки зміна ступеня працездатності позивача та встановлення йому групи інвалідності відбулася у строк, що перевищує два роки з моменту первинного медичного огляду, Міністерство оборони України відповідно до п.4 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 8 Порядку № 975 відмовило у виплаті одноразової грошової допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання позивач та його представник не прибули. Про день, час та місце розгляду справи позивач повідомлений вчасно та належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до довідки військової частини польова пошта НОМЕР_1 №941 від 18 червня 2015 року рядовий ОСОБА_1 з 25 листопада 2014 року брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою Чернівецького обласного центру МСЕК від 22 жовтня 2015 року серії 10ААА №007152 ОСОБА_1 встановлено 20% втрати працездатності.

Як вбачається з довідки військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 18 червня 2015 року - 09 червня 2015 року о 18:00 годині в ході проведення антитерористичної операції під час виконання бойового завдання в районі с. Опитне Ясинуватського району Донецької області під час танкового обстрілу солдат ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму, контузію середнього ступеня, осколкове поранення зліва та осколкове поранення черевної стінки зліва.

У відповідності до витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №325 від 26 липня 2018 року поранення (09 червня 2015 року) ОСОБА_1 «стан після вогнепального осколкового поранення поперекової ділянки зліва, лопаткової ділянки зліва, лівого стегна, м`яких тканин лівого плечового суглобу (09 червня 2015 року), ПХО ран (09 червня 2015 року) рапароцентезу (10 червня 2015 року), повторної хірургічної обробки ран поперекової ділянки (15 червня 2015 року), видалення стороннього тіла в області лівого плечового суглоба (18 червня 2015 року), нестійка комбінована контрактура лівого плечового суглобу. Стан після перенесеної мінно-вибухової травми (09 червня 2015 року), акутравми вух після травматичного під гострого двобічного кохлеарного невриту» - поранення. Травма, контузія, так, пов`язані із захистом Батьківщини; захворювання: «Стан після перенесеної гострої реакції на стрес. Помірно виражений тривожно-депресивний синдром з виходом в компенсацію», - захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини.

Згідно довідки обласної комунальної медичної установи психоневрологічна МСЕК серії 10 ААА №007873 від 03 вересня 2018 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого ОСОБА_1 встановлено 40% втрати професійної працездатності.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ №198172 від 03 вересня 2018 року при первинному огляді ОСОБА_1 , який проводився з 30 серпня 03 вересня 2018 року, підтверджено третю групу інвалідності (поранення, травма, контузія, захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлена на строк до 01 жовтня 2019 року. Визначено дату чергового переогляду 01 вересня 2019 року.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Проте, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом засідання вказаної комісії від 18 січня 2019 року №2, солдату в запасі ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. Посилаючись на пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, комісія вказувала, що оскільки між первинною втратою працездатності, яка визначилася у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки, то немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Також повідомлено, що допомога у зв`язку з встановленням 20% втрати працездатності виплачена в сумі 19292,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 листом №2561соц від 11 лютого 2019 року повідомив позивача про прийняте рішення.

Не погоджуючись із рішенням суб`єкта владних повноважень про відмову у призначені одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, а також надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, колегія суддів виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону №2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону №2011-XII визначено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Частинами 2, 4 ст.16-3 наведеного Закону (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) визначено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

Частиною 2 пункту 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Як вже зазначалося, нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.

Положення статті 16-3 цього Закону застосовуються при вирішення питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).

В свою чергу, стаття 16 Закону №2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, яка прийнята відповідно до п.2 ст.16-2, п.9 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Частиною 2 пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Колегія суддів наголошує, що на момент первинного встановлення позивачу відсотку часткової втрати працездатності - 22.10.2015 зазначені вище Закон №2011-ХІІ та Порядок №975 не містили норми, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду.

В подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII у Законі №2011-XIІ пункт 4 статті 16-3 доповнив абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Саме ця норма стала підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 22.10.2015 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (проходження військової служби під час мобілізації), а 03.09.2018 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено IIІ групу інвалідності, внаслідок поранення та захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія ААБ № 198172 від 03.09.2018).

Покликання представника відповідача на ту обставину, що згідно довідки МСЕК від 03.09.2018 року позивачу встановлено вищий відсоток втрати працездатності - 40%, а за тим довідкою МСЕК від 03.09.2018 року встановлено ІІІ групу інвалідності, колегія суддів до уваги не бере, оскільки вказана обставина свідчить лише про погіршення стану здоров`я позивача та про наявність підстав для встановлення йому групи інвалідності та не виключає його право на отримання одноразової грошової допомоги за ІІІ групою інвалідності.

Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Колегія суддів зазначає, що 01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було доповнено ч.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Так, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 1 січня 2017 року не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме встановлення первинно групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності) за часовий проміжок з 2015 по 2017 рік, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача починаючи з 20.09.2017 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Стаття 16-3 Закону №2011-ХІІ у редакції до 01.01.2017 року не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності, однак, разом з тим, суд бере до уваги і те, що ІІ група інвалідності встановлена позивачу первинно.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року по справі № 295/3091/17 (№ К/9901/5281/17) та у постанові від 21 червня 2018 року по справі № 760/11440/17 (№ К/9901/41104/18) і колегія суддів не вбачає підстав від неї відступати.

Крім того, суд першої інстанції за результатами аналізу практики Європейського Суду з прав людини (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України») та статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод дійшов висновку, що право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності). В даному випадку основним критерієм для призначення одноразової допомоги має слугувати той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача у апеляційній скарзі на судову практику Сьомого апеляційного адміністративного суду (справи №№274/2371/17, 296/5155/17, 0640/3575/18,806/2023/18) та Верховного суду (справа №0640/3575/18), оскільки, по-перше, рішення суду апеляційної інстанції не є джерелом права, а у названій справі суд касаційної інстанції не приймав рішення по суті. По-друге, вказані справи стосуються права на отримання колишніми військовослужбовцями строкової військової служби одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності після спливу дворічного строку. Тобто, обставини названих справ, предмет позову, а відтак і норми, якими суди керувались при їх вирішенні, не є аналогічними обставинам, предмету даної справи та нормам, якими суд керувався при вирішенні цього спору.

Позивачу ІІІ групу інвалідності встановлено первинно, тобто вперше 03.09.2018 року.

Відтак, оскільки в даному випадку йдеться не про призначення й виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності (чи встановлення вищого відсотку втрати працездатності), а про її призначення і виплату саме у зв`язку із встановленням позивачу як військовослужбовцю, який проходив військову службу під час мобілізації, третьої групи інвалідності вперше внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, тому правильним є висновок суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги та, відповідно, про протиправність рішення відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з посиланням на пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII та пункт 8 Порядку №975.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 жовтня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Совгира Д. І. Франовська К.С.