Справа № 481/933/19
Суддя: Ціпивко І. І.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 481/933/19
Провадж.№ 2-а/481/17/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судових засідань Філіпської Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Днепропетровській області лейтенанта поліції Воскобой Романа Васильовича, третя особа Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області із позовною заявою, якою просить суд ухвалити постанову, якою постанову серії ЕАВ № 1252513 від 21 червня 2019 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень скасувати та справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що близько 16 год. 30 хв., він рухався на автомобілі VOLVO FH 440 державний номер НОМЕР_1 по автодорозі Е50. На відстані близько одного кілометра до розвилки на м. Київ його було зупинено поліцейським. Після зупинки автомобіля він відразу ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, та став чекати співробітника поліції. Підійшовши до автомобіля поліцейський не представився, вимогу позивача представитися та пред`явити службове посвідчення проігнорував та почав вимагати від нього посвідчення водія, документи на автомобіль, та документи на вантаж. На запитання позивача про причину зупинки, поліцейський відповів, що на його погляд автомобіль має перевантаження, на що позивач надав йому всі необхідні документи, з яких було видно відсутність перевантаження автомобіля, але поліцейський продовжив наполягати на зупиненні його автомобіля на тепловий режим. Так як дії поліцейського були протиправними, позивач зателефонував на номер 102 та розповів про ситуацію яка склалася, після чого поліцейський переписав дані з посвідчення водія та відповів позивачу, що він його відпускає але постанову про порушення правил дорожнього руху складе у будь-якому разі. Позивач зазначив, що постанову у його присутності відповідач не складав. 27.06.2019 року позивач отримав листа в якому була постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1252513 передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у розмірі 425 грн. Відповідно до зазначеної постанови, 21.06.2019 року о 16 год. 49 хв., позивач керуючи транспортним засобом VOLVO FH 440 державний номер НОМЕР_1 , при зупинці на вимогу поліцейського, не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив ПДР п. 9.9.б. Також в постанові зазначено що позивач відмовився від підпису, але постанову в його присутності не було складено. Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною та необґрунтованою, просить постанову скасувати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити, покликаючись на викладені в ньому мотиви.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, просив справу розглядати без його участі, зазначив, що 21.06.2019 року ним було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., в якій зазначено про те, що водій керуючи транспортним засобом VOLVO FH 440 державний номер НОМЕР_2 , в Дніпропетровській області, Криничанському районі, на автодорозі М-04, 152 км, не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію у разі зупинки на вимогу поліцейського, чим порушив п. 9.9. «б» Правил дорожнього руху України.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав до суду пояснення в якому просив справу розглядати без його участі, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 21.06.2019 року відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. в якій зазначено про те, що водій керуючи транспортним засобом VOLVO FH 440 державний номер НОМЕР_2 , в Дніпропетровській області, Криничанському районі, на автодорозі М-04, 152 км, не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію у разі зупинки на вимогу поліцейського , чим порушив п. 9.9. «б» Правил дорожнього руху України. Позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак, відповідно до вимог ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено, що 21.06.2019 р. о 16 год. 49 хв., інспектором 2 роти 2 батальйону УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенантом поліції Воскобой Р.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1252513, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.2 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Як вбачається із зазначеної постанови, позивач 21.06.2019 р., в Дніпропетровській області, Криничанському районі, на автодорозі М-04, 152 км, водій транспортного засобу марки VOLVO FH 440, номерний знак НОМЕР_1 , не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію у разі зупинки на вимогу поліцейського, чим порушив п. 9.9.б. ПДР - «Порушення ввімкнення аварійної світлової сигналізації при зупинці працівником поліції, або внаслідок засліплення водія світлом фар».

В змісті постанови виявлені неточності у зазначені адреси місця проживання позивача , а саме вказано АДРЕСА_1 , хоча фактично він зареєстрвоаний та проживає по АДРЕСА_2 . Крім цього, відсутні відомості про дотримання поліцейським вимог п. 4 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженоїнаказом №1376 від 06.11.2015 МВС України, що є суттєвим порушенням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно дост. 35 Закону України «Про національну поліцію»поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушивПравила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути обєктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобовязаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Проте, суд звертає увагу, що відповідачем фактично було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу лише за те, що вінпри зупинці на вимогу поліцейського, не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, однак не розяснено причину самої зупинки.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та послідовних пояснень позивача, викладених у позовній заяві, при розгляді справи на місці зупинки ТЗ та винесенні оскаржуваної постанови відповідач не роз`яснив йому права та взагалі відмовив у клопотанні про відкладення розгляду справи для надання можливості звернутись за правовою допомогою.

По справі встановлено, що Департамент патрульної поліції дані обставини заперечує, однак, разом з тим, будь-яких доказів на спростування даного твердження, відповідач не надав.

Відповідачем, до того ж, не надано і жодних беззаперечних доказів на підтвердження факту порушення позивачем п. 9.9б ПДР.

Відсутні такі докази і в матеріалах справи, як і відсутня в них будь-яка фіксація (т.б. фото-, кіно- або відеозйомка) усіх фактів вчинення водієм ОСОБА_1 оскаржуваного адміністративного правопорушення.

Згідно з положеннями КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.1,2 статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

В розумінні статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частинами третьою, четвертою зазначеної статті встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Крім того, згідно частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 86 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише тільки за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними і беззаперечними доказами (в т.ч. фото-відео-фіксацією).

До того ж, слід зазначити, що приписами ч.2 ст.77 КАС України чітко визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування, не надано до суду жодних доказів, які б беззаперечно підтвердили факт порушення позивачем вимог п.9.9б ПДР, то відповідно, скоєння ним оскаржуваного адміністративного правопорушення є недоведеним, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності шляхом винесення оскаржуваної постанови не може вважатися законним і обгрунтованим, внаслідок чого, оскаржувана постанова дійсно підлягає скасуванню, як протиправна.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 7, 9, 19, 90, 139, 243, 245, 250, 257, 286 КАС України, суд,-

ухвалив:

адміністративний позов задовольнити. Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕАВ №1252513 від 08.04.2019 року, складену інспектором 2 роти 2 батальйону УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенантом поліції Воскобой Романом Васильовичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 425,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду, а особами, які не були присутні під час розгляду справи, у той же строк, з часу отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10.10.2019 року.

Суддя І.І.Ціпивко