Справа № 260/899/19
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/7463/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Маєцька Н.Д.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

20 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Закарпатській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження № 23-д від 06 червня 2019 року про скасування допуску до державної таємниці.

Також, 20 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив зупинити дію оскаржуваного розпорядження та заборонити Закарпатській обласній державній адміністрації вчиняти дії, що стосуються предмету спору, а саме - вчиняти дії, що передбачені ч.3 ст. 23 Закону України «Про державну таємницю» і полягають у вирішенні питання про переведення на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнення у зв`язку із скасуванням допуску до державної таємниці.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не обґрунтував доцільності та ефективності застосування судом заходів забезпечення позову та не надав доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення у зв`язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою заяву задовольнити в частині заборони Закарпатській обласній державній адміністрації на час вирішення справи вчиняти дії, що є наслідком реалізації оспорюваного розпорядження і полягали б у переміщенні на інше робоче місце чи іншу посаду, переведенні на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільненні.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що не отримав від суду першої інстанції ефективного засобу юридичного захисту від порушення його конституційних прав на працю через винесення оскаржуваного розпорядження, яке має очевидні ознаки протиправності. Процедура застосування негативних санкцій щодо конституційного права на працю є не гіпотетичною перспективою, а розпочатою, реальною процедурою, що вже порушує права та законні інтереси позивача, тому реальність порушених цих прав вимагає реальних і ефективних(пропорційних, невідкладних, превентивних, реальних) заходів юридичного захисту.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що скаржником не надано доказів того, що захист його прав стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, у разі постановлення судового рішення на його користь. Вказує, що наявність очевидних ознак протиправності розпорядження про скасування допуску до державної таємниці ОСОБА_1, на які посилається скаржник у апеляційній скарзі, може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів(п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні підстави для забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Порядок та підстави забезпечення позову передбачено главою 10 КАС України(ст. 150-158 КАС України).

За своєю суттю інститут забезпечення позову є інститутом попереднього судового захисту.

Положеннями ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З наведених положень слідує, що заходи забезпечення позову застосовуються для гарантування виконання рішення адміністративного суду, тобто недопустимості завдання позивачеві непоправної шкоди, що може призвести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, саме позивач повинен навести докази для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених ст. 150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов`язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Колегія суддів звертає увагу на те, що інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Проте, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову слід враховувати те, чи існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно із ч. 2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналізуючи вищевказані норми права, колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що вжиття заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на захист прав, свобод та інтересів позивача та інших осіб до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Із наявної в матеріалах справи заяви про забезпечення позову слідує, що невжиття заходів забезпечення позову, а саме зупинення дії розпорядження Управління Служби безпеки України у Закарпатській області від 06 червня 2019 року № 23-д "Про скасування допуску до державної таємниці ОСОБА_1 .", призведе до негативних наслідків у вигляді звільнення позивача з посади, однак колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 5,6 статті 5 Закону України "Про державну таємницю" спеціально уповноваженим державним органом у сфері забезпечення охорони державної таємниці є Служба безпеки України.

Забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов`язана з державною таємницею, покладається на керівників зазначених органів, підприємств, установ і організацій.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну таємницю" з метою охорони державної таємниці впроваджуються, зокрема, спеціальний порядок допуску та доступу громадян до державної таємниці.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 того ж Закону допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч. 2 ст. 26 вищевказаного Закону скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених ст. 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Частиною 4 статті 26 Закону України "Про державну таємницю" передбачено, що повідомлення про скасування громадянину допуску до державної таємниці з посиланням на відповідні положення ст. 23 цього Закону орган Служби безпеки України надсилає до державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, де такий громадянин провадить діяльність, пов`язану з державною таємницею. Громадянин має право оскаржити скасування йому допуску до державної таємниці в порядку, встановленому законом.

Таким чином, громадянин має право оскаржити в порядку, встановленому законом, рішення про скасування допуску до державної таємниці. Правомірність такого рішення має бути перевірена судом за результатами судового розгляду справи по суті.

Колегія суддів зазначає, що законом передбачений спеціальний порядок допуску до державної таємниці та скасування раніше наданого допуску до державної таємниці, і такі питання відносяться виключно до компетенції Служби безпеки України.

Забезпечення позову у спосіб, запропонований позивачем, матиме наслідком продовження дії допуску позивача до державної таємниці, скасованого оскарженим розпорядженням, без перевірки правомірності такого розпорядження під час судового розгляду справи, що є неприпустимим, оскільки буде наперед свідчити про вирішення спору по суті без оцінки судом доказів та обставин справи.

Щодо твердження позивача про те, що відповідно до вимог Закону України "Про державну таємницю" скасування допуску до державної таємниці автоматичного тягне за собою негативні санкції у вигляді звільнення із займаної посади, то такі є безпідставними, оскільки згідно з ч. 3 ст. 23 вищевказаного закону громадянина, якому відмовлено у допуску до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.

Крім цього, згідно позовної заяви слідує, що у період з моменту надання йому допуску до державної таємниці і до моменту звернення до суду із даним позовом йому фактично не надавався доступ до державної таємниці, оскільки такий допуск наданий йому як можливість використати це право виключно у спеціальних умовах, у перспективі, в разі настання особливого періоду.

Аналізуючи вищенаведені норми права та фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає, що охорона державної таємниці здійснюється з метою захисту національної безпеки України, а тому можлива шкода, завдана суспільним інтересам внаслідок продовження дії допуску до державної таємниці у спосіб, не передбачений законом, істотно перевищить захищений приватний інтерес позивача, про захист якого він просить шляхом забезпечення позову.

При цьому, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про неспівмірність прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб, що суперечить приписам ч. 2 ст. 151 КАС України, оскільки позивач не обґрунтував доцільності та ефективності застосування заходів забезпечення позову та не надав доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення у зв`язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 312, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову у справі № 260/899/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 09 жовтня 2019 року.