Справа № 160/3157/19
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 160/3157/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Малиш Н.І., Шальєвої В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року в адміністративній справі №160/3157/19 (головуючий суддя у 1 інстанції Тулянцева І.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та статті 16 Закону України Про пенсійне забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідач взагалі не мав повноважень, передбачених чинним законодавством України, проводити перевірку предметом якої є законність видачі паспорту прив`язки належних позивачу тимчасових споруд та приймати рішення про його скасування. Також чинне законодавство не містить юридичних приписів щодо права головного інспектора будівельного нагляду скасовувати ті рішення об`єкта нагляду, які прийняті на виконання повноважень, що не передбачені Законом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.05.2019 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначалося, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою для призначення пенсії за віком, однак протоколом від 22.02.2019 року № 69 йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком з огляду на те, що ОСОБА_1 не має 25 років страхового стажу, необхідного для призначення пенсії. На думку відповідача, період роботи у ФК Дніпро з 24.09.1987 року по 31.07.1997 року не може бути зарахований до страхового стажу у зв`язку із неналежно оформленими записами в трудовій книжці, тому необхідно додатково підтвердити вказаний період роботи довідкою. Позивач вважає таке рішення протиправним, так як період роботи у Футбольному клубі Дніпро підтверджено записами в трудовій книжці, засвідчено підписом начальника відділу кадрів клубу та місить відбиток печатки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене протоколом від 22.02.2019 року №69, про відмову у призначенні пенсії з підстав не зарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 24.09.1987 року по 31.07.1997 року у Футбольному клубі Дніпро. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вирішити питання щодо призначення пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі заяви від 29.11.2018 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вирішити питання щодо призначення пенсії за віком позивача на підставі заяви від 29.11.2018 року та ухвалити нове судове рішення відповідній частині, зобов`язавши відповідача призначити позивачу пенсію за віком на підставі заяви від 29.11.2018 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначалося, що рішення суду першої інстанції не захищає право позивача на отримання пенсії за віком. Так, задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 29 листопада 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування як військовослужбовець, який приймав участь у бойових діях.

Протоколом від 22.02.2019 року № 69 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Правобережне відділення) у призначенні пенсії за віком було відмовлено з підстав того, що ОСОБА_1 не має страхового стажу - 25 років, необхідного для призначення пенсії. Відповідачем зазначено, що страховий стаж становить 24 роки 8 місяців 18 днів, період роботи у ФК Дніпро з 24.09.1987 року по 31.07.1997 року необхідно підтвердити довідкою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058-IV).

Абзацем 2 частини 1 статті 26 Закону України № 1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 25 років при призначенні пенсії (період з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку №22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п.4.7 Порядку №22-1).

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Пунктом 1 Порядку № 637 також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п. 20 Порядку № 637).

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії пенсійний орган посилався на те, що до страхового стажу не може бути зарахований період роботи з 24.09.1987 року по 31.07.1997 року у Футбольному клубі Дніпро оскільки запис про звільнення з роботи, наявний у трудовій книжці позивача, завірений неналежним чином, а саме, печатка не поставлена на підпис начальника відділу кадрів. Також, відповідач вказує на те, що на печатці Футбольного клубу Дніпро відсутній ідентифікаційний код з Єдиного державного реєстру підприємців та організацій України, як вимагається постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1196 року № 118.

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працював, зокрема:

- з 24.04.1987 року по 03.01.1988 року масажистом у Футбольному клубі Дніпро;

- з 04.01.1988 року по 30.06.1988 року тренером-лікарем футбольного клубу;

- з 01.07.1988 року по 01.01.1989 року тренером-масажистом футбольного клубу;

- з 02.01.1989 року по 31.07.1997 року тренером-лікарем футбольного клубу.

На час внесення записів до трудової книжки, а саме - з 24.09.1987 року по 02.11.1989 року, в Україні діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 року №162.

Останній запис про звільнення з Футбольного клубу Дніпро, який виконаний 31.07.1997 року, був зроблений відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінпраці, Мінюсту та Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 року №58 (далі Інструкція №58).

Так, відповідно до пункту 4.1. глави 4 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідачем не надано пояснення, яким чином на його думку місцезнаходження печатки впливає на стаж роботи позивача в період з 24.09.1987 року по 31.07.1997 року у Футбольному клубі Дніпро.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи (страховий стаж), а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, однак пенсійним органом не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Також законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Вказану позицію підтримує Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність на печатці підприємства ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами для підтвердження його трудового стажу.

Такий висновок суду узгоджується із практикою Верховного Суду, висловленій у постанові від 07.02.2018 року по справі № 275/615/17 (К/9901/768/17).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зарахування спірних періодів є протиправною, з огляду на те, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірні періоди, та є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Також суд першої інстанції з метою повного захисту порушених прав позивача вірно вийшов за межі позовних вимог визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії, оформленого протоколом від 22.02.2019 року № 69.

Стосовно доводів позивача в апеляційній скарзі про те, що задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, колегія суддів зазначає наступне.

Так, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим Кодексом адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно з частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача- суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Так, відмовляючи у призначенні пенсії відповідачем не було зазначено про відсутність підстав для призначення пенсії, їх недостатність та невідповідність вимогам вказаного Порядку, у зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку ефективним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі поданої 29.11.2018 року заяви.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у разі відмови позивачу у призначені пенсії за результатами розгляду заяви 29.11.2018 року, останній не позбавлений можливості звернутися з відповідним позовом до суду.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року в адміністративній справі №160/3157/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року в адміністративній справі №160/3157/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч. 2 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш

суддя В.А. Шальєва