Справа № 599/1508/19
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9616/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Качмара В. Я.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 03 вересня 2019 року у справі № 599/1508/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

суддя в 1-й інстанції Іваницький О. Р.,

час ухвалення рішення 03.09.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Зборів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову серії НК №532081 від 28 травня 2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у виді штрафу у розмірі 425 грн. за порушення ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 03 вересня 2019 року позов задоволено. Постанову інспектора Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції серії НК №532081 від 28 травня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. скасовано та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що до матеріалів справи долучено відеозапис з автомобільного відеореєстратора службового автомобіля поліцейських, з якого вбачається невиконання позивачем на проспекті Злуки вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах», а саме: зі смуги, яка дозволяє рух лише прямо, позивачем здійснено поворот праворуч. Крім того, зазначає, що позивач порушив вимоги п.2.1 ПДР України, оскільки не мав при собі посвідчення водія, що підтверджується відеозаписом, здійсненим нагрудним відеореєстратором інспектора патрульної поліції. Таким чином, вважає, що факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами відеофіксації, а тому оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена з дотриманням норм чинного законодавства. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядалася судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Учасники справи в судове засідання не прибули повторно, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, оскільки відповідно до ч.2 ст.268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду, а згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії НК №532081 від 28 травня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 27 травня 2019 року о 23 год. 56 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», н.з. НОМЕР_1 у м. Тернопіль на проспекті Злуки-Східний, не виконав вимог дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах», зокрема зі смуги, яка вказує на рух прямо, здійснив рух праворуч, а також не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.п.8.9, 2.1(а) ПДР України.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та не надано доказів вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, а тому постанова серії НК №532081 від 28 травня 2019 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. підлягає скасування, а провадження у справі закриттю.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Ст.222 КУпАП передбачає, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1 - 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч.5 ст.14 Закону України Про дорожній рух передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, згідно з п.1.10 ПДР України дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Знак 5.16 «Напрямки руху по смугах». Показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Відповідно до п.2.1 (а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з п.2.4.«а» Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

З наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що на водія покладено обов`язок мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та пред`являти їх для перевірки на виконання розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Виключний перелік підстав за яких поліцейський може зупинити транспортний засіб передбачено у ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 27 травня 2019 року о 23 год. 56 хв., керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Outlander», н.з. НОМЕР_1 у м. Тернопіль на проспекті Злуки-Східний, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 «Напрямок рух по смугах», а саме: зі смуги, яка вказує на рух прямо, здійснив рух праворуч, а також не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п.8.9, п.2.1(а) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Колегією суддів оглянуто та досліджено відеозаписи з автомобільного відеореєстратора поліцейських та камери нагрудного реєстратора поліцейського, що знаходиться на цифровому носії інформації DVD-R та міститься в матеріалах справи (а.с.20), з якого вбачається, що позивача зупинено у зв`язку з проведенням операції «Зброя» та працівник поліції при цьому попросив пред`явити документи для перевірки, що відповідно стверджує факт правомірного зупинення позивача з метою перевірки інформації про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; разом з тим ОСОБА_1 на вимогу працівника патрульної поліції пред`явити посвідчення водія такого не пред`явив, що підтверджується згаданим вище дослідженим відеозаписом, а тому колегія суддів вважає, що відповідачем надано належні докази для підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що працівником поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення були дотримані усі вимоги передбачені КУпАП, зокрема, щодо заслухання пояснень та роз`яснення прав, оскільки такий факт стверджується цифровим носієм інформації DVD-R, чим спростовуються доводи позивача в цій частині.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії НК№532081 від 28 травня 2019 року в цій частині прийнята правомірно, оскільки відповідачем належними та допустимими доказами доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції.

Разом з тим, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 зі смуги, яка дозволяє рух лише прямо здійснив поворот праворуч, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Ст.251 КУпАП передбачає, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч.2 ст.77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів не приймає доводи апелянта про доведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт вчинення ОСОБА_1 такого адміністративного правопорушення, відповідачем не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому постанова серії НК№532081 від 28 травня 2019 року в частині поставлення у вину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП підлягає скасуванню.

Колегія суддів звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки розгляд такої категорії термінових адміністративних справ регламентований Главою 11 Особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ ст.286 КАС України.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст. 229, 242, 243, 246, 250, 268, 272, 286, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 03 вересня 2019 року у справі №599/1508/19 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.

Постанову серії НК №532081 від 28 травня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за порушення ч.1 ст.122 КУпАП скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП.

У решті постанову серії НК №532081 від 28 травня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар