Справа № 120/2492/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 жовтня 2019 р. Справа № 120/2492/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє за довіреністю Мусіровський О.А. , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення про надання або мотивованої відмови в наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву щодо надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень Земельного кодексу України та встановлених обставин справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області. Однак, листом від 14.03.2019 року ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області відмовлено у наданні відповідного дозволу із причин неможливості визначення конкретного місця розташування земельної ділянки та, відповідно, її категорії та цільового призначення. З такою позицією позивач не погоджується та вказує, що графічний матеріал було отримано з офіційного веб-сайту відповідача із місцем розташуванням такої земельної ділянки та її схематичним позначенням на графічному матеріалі, що давало можливість ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відповідачем. Поряд із цим, вважає, що отриманий від відповідача лист-відмова не є рішенням суб`єкта владних повноважень, що в свою чергу свідчить про неналежний розгляд його заяви та вказує на протиправну бездіяльність останнього.

Ухвалою суду від 12.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення

21.08.2019 року на адресу суду від ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 43249), у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що графічні матеріали, які додаються до клопотання, повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу, насамперед, встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та, у передбачених земельним законодавством випадках, надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки. Вказує, що у графічних матеріалах, доданих до клопотання позивача, неможливо визначити точне місце розташування земельної ділянки та правовий статус бажаної земельної ділянки у зв`язку з чим, відповідно до положень п. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Поряд із цим, звертає увагу, що земельним законодавством не встановлено вимог до форми висновків уповноважених органів за результатами розгляду клопотань про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а тому прийнятий за результатами розгляду лист жодним чином не позбавляє права позивача вчиняти будь-які дії стосовно його оскарження в судовому порядку. Щодо вимоги позивача зобов`язати надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, відповідач, зазначає, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки, такі дії виходять за межі, визначених законодавцем повноважень. З огляду на викладене просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Відповіді на відзив від позивача не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням від 15.02.2019 року за № 2265/0/94-19 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області. До клопотання позивач, зокрема, додав графічні матеріали з позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

За результатами розгляду клопотання відповідачем направлено лист від 14.03.2019 року Ю-2265/0-889/0/95-19 "Щодо розгляду клопотання", в якому зазначено про неможливість визначити конкретне місце розташування земельної ділянки із долученого графічного матеріалу, а також правовий статус бажаної земельної ділянки, у зв`язку з чим на підставі ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Не погодившись з такою відмовою позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з такого.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі - ЗК України) та Законом України «Про землеустрій».

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно з частиною першою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно п. «в» ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної та комунальної власності в розмірах, зокрема, для ведення садівництва не більше 0,12 гектара.

Частиною шостою статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами абзацу першого частини сьомої статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, вказаною нормою визначений чіткий перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У той же час чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 27.02.2018 в справі № 545/808/17 та від 26.02.2019 в справі № 802/721/18-а.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з клопотанням від 15.02.2019 року, в порядку статті 118 Земельного кодексу України, про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

Отже, відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України, розглянувши вказане клопотання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області повинно було керуватися лише тими підставами, які передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

Разом з тим, зі змісту листа-відповіді «Щодо розгляду клопотання» від 14.03.2019 року за № Ю-2265/0-889/0/95-19 судом встановлено, що відмовляючи в наданні дозволу на розроблення проекту документації із землеустрою, відповідач зазначених нормативних приписів недотримався.

Надаючи оцінку його доводам про те, що з наданих позивачем графічних матеріалів неможливо чітко встановити бажане місце розташування земельної ділянки та її правовий статус, то з такими суд погодитись не може.

Так, із досліджуваного судом графічного матеріалу, який було подано ОСОБА_1 разом із клопотанням в порядку статті 118 ЗК України слідує, що з відображених у ньому даних можливо візуально встановити місце розташування такої земельної ділянки, її межі, які, як видно, утворюють замкнений контур. Крім того, як зазначає позивач вказана інформація про земельну ділянку отримана ним із офіційного веб-сайту відповідача, тому останній беззаперечно міг володіти інформацією про її місце розташування та правовий статус.

Більше того, суд звертає увагу відповідача на те, що земельна ділянка не є сформованою, відносно неї відсутні будь-які зареєстровані у встановленому законом порядку речові права, а тому для її чіткої ідентифікації потрібно виготовляти проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з проханням на отримання дозволу якого позивач і звернувся.

Як вказано в постанові Верховного Суду від 12.04.2019 року у справі № 461/10926/15-а, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки.

Тобто, документація із землеустрою і розробляється з тією метою, щоб чітко ідентифікувати відповідну земельну ділянку. А надання дозволу на її розробку не покладає на відповідача обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області не ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Разом із тим позивач у своїй позовній заяві посилаючись на протиправність такої відмови, фактично робить висновок про її винесення відповідачем не у спосіб, що передбачений законом, у зв`язку з чим оскаржує саме бездіяльність останнього щодо неприйняття рішення про надання або мотивованої відмови у наданні йому дозволу на виготовлення відповідної технічної документації, вважаючи, що належним рішенням із цього приводу має бути виключно наказ відповідача.

Проте, на переконання суду, такі висновки позивача у цій частині позовних вимог є безпідставними.

Як уже наголошувалось судом, відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Вищенаведене положення не містить приписів якими встановлюється обов`язок приймати рішення (зокрема про відмову у наданні дозволу) у формі наказу.

З даного приводу Верховний Суд, у постанові від 14.08.2018 року по справі №826/1050/17 поміж іншого дійшов висновку про те, що законодавством, яке регулює земельні відносини не встановлено вимог до форми висновків уповноважених органів за результатами розгляду клопотань осіб, зацікавлених в одержанні у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, зокрема відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Єдина вимога до такої відмови, передбачена Земельним кодексом України, - це її належна мотивація.

Також відповідно до Положенням "Про Головне управління Держгеокадастру в області", затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року не встановлено обов`язку (вимоги) приймати всі рішення у формі наказу.

Крім того варто зауважити, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 14.03.2019р. № Ю-2265/0-889/0/95-19 є офіційним документом, зареєстрованим у електронній системі документообігу за підписом заступника керівника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, містить відповідні мотиви причин відмови ОСОБА_1 у задоволенні його клопотання, а тому є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні статті 19 КАС України та може, і в даному випадку повинно було, бути оскарженим у судовому порядку.

Тобто, у спірній ситуації судом встановлено, що ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області розглянуто клопотання позивача від 15.02.2019 року та прийняло із цього приводу рішення у формі листа-відмови від 14.03.2019 року за №Ю-2265/0-889/0/95-19 із зазначенням відповідних мотивів. Відтак, суд дійшов висновку про відсутність допущення протиправної бездіяльності відповідачем щодо не прийняття рішення за наслідками розгляду такого клопотання.

Згідно частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки відповідачем за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 в порядку ч. 7 ст. 118 ЗК України прийняте мотивоване рішення у формі листа-відмови, тому жодної бездіяльності з цього приводу відповідач не допускав.

Разом з цим, охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача порушені саме протиправною відмовою в наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 N 3-рп/2003 наголосив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (п. 9 абз. 10).

Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі N 826/4418/14 була сформована правова позиція, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права в межах спірної ситуації є визнання протиправною відмову в наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

Отже, позовні вимоги в цій частині адміністративного позову підлягають частковому задоволенню саме у спосіб, що визначений судом.

Водночас, надаючи оцінку наступній вимозі позивача щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути його клопотання, то необхідно зазначити, що згідно частини четвертої 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин, слід зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,09 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність за межами населеного пункту села Агрономічне Вінницького району Вінницької області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (, місцезнаходження юридичної особи: вул. Келецька, буд. 63, м. Вінниця, 21027)

Суддя Слободонюк Михайло Васильович