Справа № 826/5048/17
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2019 року

Київ

справа №826/5048/17

адміністративне провадження №К/9901/68122/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,

розглянув як суд касаційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу №826/5048/17

за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Черкаської області про скасування наказу в частині та поновлення на роботі, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2018 року, постановлену в складі головуючого судді Григоровича П.О., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року, ухвалену в складі: головуючого судді Василенка Я.М., суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

УСТАНОВИВ:

І. Обставини справи

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Черкаської області з вимогами:

1.1. визнати протиправним і скасувати пункт 1 наказу Генерального прокурора України від 01 серпня 2016 року №111ш у частині скорочення в структурі та штатному розписі Прокуратури Черкаської області однієї посади першого заступника прокурора, яка з відповідним фондом заробітної плати зараховуються до резерву Генеральної прокуратури України;

1.2. визнати протиправним і скасувати пункт 2 наказу Генерального прокурора України від 01 серпня 2016 року №111ш в частині установлення в структурі та штатному розписі Прокуратури Черкаської області за рахунок Генеральної прокуратури України однієї посади з відповідним фондом заробітної плати, а саме: першого заступника прокурора області - начальника управління нагляду у кримінальному провадженні;

1.3. визнати протиправним і скасувати наказ Генерального прокурора України від 10 березня 2017 року №51к про звільнення ОСОБА_1 - державного радника юстиції 3 класу з посади першого заступника прокурора Черкаської області;

1.4. поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Черкаської області з 11 березня 2017 року;

1.5. зобов`язати Прокуратуру Черкаської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 березня 2017 року по день поновлення на посаді.

2. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2018 року залишено без розгляду позовну заяву в частині вимог:

2.1. визнати протиправним і скасувати пункт 1 наказу Генерального прокурора України від 01 серпня 2016 року № 111ш у частині скорочення в структурі та штатному розписі Прокуратури Черкаської області однієї посади першого заступника прокурора, яка з відповідним фондом заробітної плати зараховуються до резерву Генеральної прокуратури України;

2.2. визнати протиправним і скасувати пункт 2 наказу Генерального прокурора України від 01 серпня 2016 року № 111ш в частині установлення в структурі та штатному розписі Прокуратури Черкаської області за рахунок Генеральної прокуратури України однієї посади з відповідним фондом заробітної плати, а саме: першого заступника прокурора області - начальника Управління нагляду у кримінальному провадженні Прокуратури Черкаської області.

3. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2018 року - без змін.

4. Залишаючи без розгляду позовну заяву у вказаній частині, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що позивачем був пропущений строк звернення до суду з указаними вимогами.

5. Так, суди попередніх інстанцій встановили, що з наказом Генерального прокурора України від 01 серпня 2016 року № 111ш позивача було ознайомлено 09 серпня 2016 року, у зв`язку з чим останнім днем строку для звернення до суду з вимогами про його повне або часткове скасування є 09 лютого 2017 року. Водночас з позовом до суду він звернувся лише в квітні 2017 року.

ІI. Провадження в суді касаційної інстанції

6. Уважаючи судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій таким, що ухвалені із порушенням вимог процесуального закону, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду від 26 червня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року й направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

7. На обґрунтування вимог касаційної скарги позивач зазначив, що суди попередніх інстанцій в оспорюваних судових рішеннях неправильно визначили момент, з якого починається облік строку звернення до суду, у зв`язку з чим дійшли до безпідставних висновків про його пропуск.

8. Позивач доводить, що момент, з якого наказ Генерального прокурора України від 01 серпня 2016 року № 111ш (щодо організаційно-штатних змін) є таким, що порушує права та інтереси позивача, нерозривно пов`язаний з моментом його звільнення на підставі наказу Генерального прокурора України від 10 березня 2017 року № 51к у зв`язку з скороченням штату.

9. Таким чином, позивач уважає, що строк звернення з позовом у частині оскарження відповідних пунктів наказу Генерального прокурора України від 01 серпня 2016 року №111ш треба обчислювати з моменту ознайомлення його з наказом про звільнення.

10. Відповідачі проти вимог касаційної скарги заперечили. У відзивах на касаційну скаргу зазначили, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків щодо пропуску позивачем строків звернення до суду.

11. Відповідачі також уважають, що позивач безпідставно ототожнює момент порушення його прав наказом Генерального прокурора України від 01 серпня 2016 року № 111ш з моментом звільнення. За доводами відповідачів позивач був ознайомлений з указаним наказом і був попереджений про ймовірне звільнення на його підставі у зв`язку з скороченням штату працівників.

ІІІ. Джерела права й акти їхнього застосування

12. Частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

13. Згідно з частиною першою статті 6 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

14. Відповідно до частини першої статті 99 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

15. Частиною другою статті 99 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

16. Згідно з частиною першою статті 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

17. Відповідно до частини другої статті 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

18. Аналогічним спопсобом питання строку звернення до суду та правових наслідків його пропуску врегульовано в частинах першій-другій статті 122, статті 123 КАС України.

IV. Позиція Верховного Суду

19. Аналіз викладених положень КАС України дає підстави для висновку про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності в публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

20. При визначенні початку перебігу строку звернення до адміністративного суду та, відповідно, вирішенні питання про дотримання, чи порушення позивачем цього строку, суду, насамперед, слід з`ясувати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

21. Водночас ужиту в частині другій статті 99 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) словесну конструкцію «повинен був дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав, за захистом яких він звернувся до суду.

22. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

23. День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

24. Як установили суди попередніх інстанцій, зі змінами в структурі та штатному розписі Прокуратури Черкаської області (скороченням посади першого заступника прокурора Черкаської області), які відбувалися відповідно до наказу Генерального прокурора України від 01 серпня 2016 року №111ш, позивача було ознайомлено 09 серпня 2016 року під час вручення йому попередження про звільнення з пропозицією обійняти інші вакантні посади в Прокуратурі Черкаської області.

25. З урахуванням викладеного Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач знав (повинен був знати) про порушення його прав наказом Генерального прокурора України від 01 серпня 2016 року №111ш з 09 серпня 2016 року.

26. Аргументи скаржника про те, що момент виникнення порушеного права у вказаній частині позовних вимог нерозривно пов`язаний з моментом звільнення його зі служби в органах прокуратури на підставі наказу від 10 березня 2017 року № 51к, Суд відхиляє, адже одночасно з ознайомленням щодо суті організаційних змін в структурі та штаті Прокуратури Черкаської області у зв`язку з прийняттям наказу Генерального прокурора від 01 серпня 2016 року №111ш, позивачеві було також роз`яснено правові наслідки таких змін і попереджено про те, що його буде звільнено із займаної посади через два місяці з моменту попередження.

27. Отже, з дня ознайомлення позивача з попередженням про звільнення у зв`язку з організаційними змінами в структурі та штаті Прокуратури Черкаської області позивачеві було (мало бути) відомо про правові наслідки прийняття Генеральною прокуратурою України оскаржуваного наказу.

28. Таким чином, суди попередніх інстанцій правильно зазначили про те, що позивач безпідставно пов`язує момент порушення його прав наказом Генерального прокурора від 01 серпня 2016 року №111ш з моментом безпосереднього звільнення.

29. З урахуванням викладеного, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що з позовом в частині вимог про визнання пунктів 1 і 2 наказу Генерального прокурора України від 01 серпня 2016 року № 111ш позивач до суду звернувся за межами процесуальних строків, а наведені позивачем причини для його поновлення не є поважними.

30. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що існують визначені в статті 100 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2015 року) підстави для залишення позовної заяви у відповідній частині без розгляду.

31. Згідно з частиною першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

32. За змістом пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

33. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

34. Переглянувши оскаржені судові рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги, Суд уважає, що висновки судів попередніх інстанцій в цій справі є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам процесуального права, підстави для їх скасування чи зміни відсутні.

V. Судові витрати

35. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.

36. Керуючись статтями 3, 262, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

37. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

38. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року в справі 826/5048/17 залишити без змін.

39. Судові витрати не розподіляються.

40. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

С.А. Уханенко