Справа № 160/5381/19
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2019 року Справа № 160/5381/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. при секретарі судового засідання - Сергієнка В.Ю., за участю позивача - ОСОБА_1 та представника відповідача - Орлова А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач 1), Державної фіскальної служби України (далі -відповідач 2), в якому просить: визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та Державної фіскальної служби України щодо непризначення та неперерахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов`язків, що призвело до встановлення II групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію»; зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області подати до Державної фіскальної служби України висновок щодо можливості проведення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов`язків, що призвело до встановлення II групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію»; зобов`язати Державну фіскальну службу України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов`язків, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію».
В обґрунтування позову зазначено, що позивач неодноразово звертася до відповідачів із заявами з метою отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що позивачем на час проходження служби в податковій міліції отримана друга група інвалідності, проте, відповідей відповідачами не було надано та одноразову грошову допомогу виплачено так і не було.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2019р., адміністративний позов залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.
У зв`язку з виправленням позивачем вказаних в ухвалі суду від 12.06.2019р. недоліків позовної заяви, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 р. відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання письмового відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову.
На виконання вимог ухвали суду від 12.06.2019р. на адресу суду 31.07.2019р. надійшов відзив відповідача 2 на позовну заяву, в якому відповідач 2 просив суд у задоволенні позову відмовити та зазначив, що позивачу надавалась податковим органом відповідь на його звернення. Листом ДФС позивач був повідомлений про те, що працівники податкової міліції проходять службу у складі Державної фіскальної служби України і не належать до органів внутрішніх справ, тому проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги саме цій категорії осіб законодавчо не врегульовано.
Також, 31.07.2019р. від відповідача 2 до суду надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2019р. клопотання відповідача 2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено та призначено підготовче судове засідання по справі на 11.09.2019р.
06.08.2019р. позивач до суду надав заяву про підтримання позовних вимог.
13.08.2019р. та 04.09.2019р. від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 просив суд у задоволенні позову відмовити та зазначив, що 11.01.2019 р. звернувся із заявою на ім`я виконучої обов`язки начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області, якою відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що ним за час проходження служби в податковій міліції отримана друга група інвалідності, проте, документів, що передбачені вказаною постановою Кабінету Міністрів України, до заяви не надав. З причин невідповідності звернення позивача до ГУ ДФС у Дніпропетровській області вимогам щодо заяви, встановленим положеннями пунктів 4,5 і 6 Порядку № 707, а також зважаючи на відсутність обов`язкових документів для прийняття відповідного рішення, відповідачем 1 було розглянуто заяву позивача від 11.01.2019р. за правилами Закону України «Про звернення громадян» у місячний термін, про що позивач отримав письмову відповідь. Також, відповідач 1 зазначив, що особи які набули право на одноразову грошову допомогу вже після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» від 13.12.2015 № 208-VІІІ отримують грошову допомогу вже на нових умовах та в іншому порядку, а саме, згідно з Порядком та умов, затверджених постановою Кабміну від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», проте, в Порядку № 850 та на його умовах позивач до ГУ ДФС у Дніпропетровській області не звертався.
13.08.2019р. від позивача до суду надійшла заява щодо заміни сторін у спірних правовідносинах їх правонаступниками, в якій просив замінити у справі відповідачів, а саме, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області та Державну фіскальну службу України на її правонаступника - Державну податкову службу України.
Також, 14.08.2019р. та 19.08.2019р. позивач надав до суду відповідь на відзиви відповідачів, в якій позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та зазначив при цьому, що відповіді на свої заяви від відповідачів не отримував. Також, позивач зазначив, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію». Отже, з 04.07.2017 р., у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для праце з да і них осіб, а доводи відповідачів про відсутність законних підстав для підготовки висновку, призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із втратою чинності Законом України «Про міліцію», спростовуються приписами пункту 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію».
09.09.2019р. позивачем до суду надано клопотання про залучення доказів у справі.
11.09.2019р. відповідачем 1 надано до суду письмові заперечення, в яких відповідач 1 зазначив, що з боку Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо позивача протиправні дії чи рішення не вчинялись, а тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.
У судовому засіданні 11.09.2019р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті у наступному судовому засіданні. Наступне судове засідання призначено на 01.10.2019р. Також, у судовому засіданні було відмовлено судом у задоволенні клопотання позивача про заміну відповідачів у справі.
01.10.2019р. відповідачем 2 до суду надано письмові заперечення, в яких відповідач 2 зазначив, що Державна фіскальна служба України не мала жодних правових підстав для здійснення виплати грошової допомоги позивачу, оскільки не отримувала в порядку та на умовах встановлених Кабмінетом Міністрів України документів.
У судовому засіданні 01.10.2019р. позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечував.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на службі в подат ковій міліції з 2002 року, останнє місце служби проходив на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативного супроводження адміністрування ПДВ оперативного управління ДПІ у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в званні майор податкової міліції.
Під наглядом медзакладів системи ОВС перебував з 2002 року.
У зв`язку з погіршенням здоров`я позивача начальником управління по роботі з персоналом ГУ ДФС у Дніпропетровській області у лютому 2017 року направлений на Військово-лікарську комісію ДУ « ТМО МВС України по Київській області», яка здійснила медичний огляд та постановила, що позивач непридатний до військової служби через захворювання, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, про що видано свідоцтво про хворобу № 56/3в від З1.03.2017 р.
Так, 14.04.2017р. відповідно до наказу № 153-0 Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та на підставі свідоцтва про хворобу № 56/Зв від 31.03.2017 р. військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Київській області» позивач був звільнений з податкової міліції за п. 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.
Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії щодо установлення групи інвалідності серії НОМЕР_1 від 04.07.2017 р. позивачу встановлена друга група інвалідності з 04.07.2017р. та зазначено, що захворювання пов`язано і проходженням служби в ОВС.
Також, згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, серії АГ №0006188 від 04.07.2017р. позивачу встановлено 70% втрати працездатності.
З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2019 року позивачем на адресу ГУ ДФС у Дніпропетровській області та ДФС України засобами поштового зв`язку було направлено заяви з доданими до них документами для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що на час проходження служби в податковій міліції отримана друга група інвалідності.
У зв`язку з неотриманням позивачем відповідей від ГУ ДФС у Дніпропетровській області та ДФС України на заяви від 11.01.2019р., позивачем повторно 21.01.2019р. були направлені заяви з додатками на адреси відповідачів щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги. Проте, відповідачами відповідей не було надано та одноразову грошову допомогу не було виплачено.
Позивач вважає дії відповідачів щодо непризначення та неперерахування йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов`язків протиправними, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 356.1 ст. 356 Податкового кодексу України, держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Згідно з ст. 23 Закону України «Про міліцію», (в редакції, яка діяла до 07.11.2015р.), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи,
200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Так, 02 липня 2015 року прийнято Закон України "Про Національну поліцію" №580-VІІІ, який набрав чинності 07.11.2015р. Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №580-VІІІ визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".
В той же час, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей" від 23.12.2015 № 900- VІІІ, який набрав чинності 29.12.2015р, доповнено п.15 розділу ХІ Закону України "Про національну поліцію" №580-VІІІ абзацом третім такого змісту: право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
Отже, передбачені в Законі України "Про міліцію" гарантії соціального та правового захисту для працівників міліції продовжують поширювати свою дію на працівників податкової міліції та реалізуються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрівпоня України.
Таким чином, за колишніми працівниками міліції, а також податкової міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію".
У зв`язку з внесенням змін до статті 23 Закону України "Про міліцію", Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 850 від 21.10.2015, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі по тексту - Порядок №850).
Згідно з пунктом 2 постанови №850, особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 р. № 208-VІІІ «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850, визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Судом встановлено, що відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії до довідки серії АВ №0198732 від 04.07.2017 р. позивачу з 04.07.2017 р. встановлено ІІ групу інвалідності та зазначено, що захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС, а отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло саме з цієї дати.
Враховуючи, що право на отримання допомоги у позивача виникло після набрання чинності Законом № 280-VIII, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню Закон України «Про міліцію» в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 13 лютого 2015 року «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» та постанова Кабінету Міністрів України №850, якими встановлено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції ІІ групи інвалідності, в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Суд вважає необґрунтованими доводи відповідачів про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі, встановленомустаттею 23 Закон України «Про міліцію`в редакції від 13 лютого 2015 року, у зв`язку з тим, що на момент звернення ним за виплатою одноразової грошової допомоги, цей закон втратив чинність, з огляду на наступне.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99надано офіційне тлумачення принципу дії закону в часі. Зокрема, в даному рішенні зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першійстатті 58 Конституції України, за якою дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, враховуючи те, що датою виникнення у позивача права на отримання грошової допомоги є виписка з акту огляду медико-соціальної експертної комісії до довідки щодо встановлення інвалідності, а не дата розгляду заяви про призначення цієї виплати, то у відповідача 1 не було підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги.
Таким чином, суд важає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно достатті 23 Закону України «Про міліцію`в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України у Порядку № 850.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.09.2018 р. по справі №822/910/17 , що є обов`язковим для врахування у даній справі з огляду на приписи частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (далі - Порядок № 850) передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи.
Пунктом 7 Порядку № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Судом встановлено, що позивач звертався з заявами від 11.01.2019р. та від 18.01.2019р. та доданими до них документами ГУ ДФС у Дніпропетровській області та ДФС України для виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що на час проходження служби в податковій міліції ним отримана друга група інвалідності.
Так, в матеріалах справи знаходиться відповідь ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 12.02.2019р. на заяву позивача від 11.01.2019р., в якій позивач зазначив, що у зв`язку з тим, що позивачу була встановлена інвалідність з 04.07.2017 р., тобто після набрання чинності Закону України від 13 лютого 2015 року №208-ХІІІ «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію», а отже, дія Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року №707 на позивача не поширюється.
Суд зазначає, що Державною фіскальною службою України розроблено Методичні рекомендації щодо порядку прийому, оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника податкової міліції, які затверджені Наказом №735 від 29.11.2013р. з подальшими змінами і доповненнями (далі по тексту - Методичні рекомендації).
Відповідно до пункту 4.6 Методичних рекомендацій, висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4.1-4.4 цих Методичних рекомендацій, довідкою про грошове забезпечення, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, актом розслідування нещасного випадку, поранення або про нещасний випадок невиробничого характеру, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті) регіональний підрозділ подає до ДФС у семиденний строк з дня реєстрації документів. Рішення щодо достатності підстав і документів для виплати одноразової грошової допомоги приймається Департаментом персоналу.
Згідно з пунктом 4.9 Методичних рекомендацій поверненню до територіальних органів ДФС на доопрацювання підлягають документи, які підготовлені не в повному обсязі або оформлені неналежним чином.
За наслідками розгляду документів працівника податкової міліції щодо виплати одноразової грошової допомоги податковий орган приймає відповідне рішення. За умови достатності підстав та документів для виплати одноразової грошової допомоги, висновок про призначення такої допомоги затверджується першим заступником Голови ДФС України та подається до регіонального підрозділу ДФС України, в якому проходив службу працівник податкової міліції, для проведення виплати. За відсутності передбачених законодавством підстав для виплати одноразової грошової допомоги податковий орган приймає рішення про відмову у виплаті такої допомоги працівнику податкової міліції. При цьому повернення матеріалів без розгляду можливе лише у випадку неналежного оформлення документів.
Суд звертає увагу на те, що у наданій відповіді від 12.02.2019р. на заяву позивача від 11.01.2019р. відповідач 1 не зазначив, які саме документи неналежним чином оформленні або яких саме документів не вистачає для прийняття рішення щодо виплати одноразового грошової допомоги, а обмежився лише формальним підходом, вийшовши за межі своїх повноважень відмовляючи позивачу, не дослідив його питання, зіславшись на відсутність у позивача права на отримання вказаної допомоги.
Таким чином, суд вважає, рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, у звязку із встановленням йому інвалідності ІІ групи протиправним.
Крім того, твердження відповідача 1 про невідповідність заяв позивача Постанові № 850, суд вважає хибним, з огляду на те, що редакційне посилання в заявах на Постанову № 707, яка регулювала відносини в даних питаннях, жодним чином не може бути поставлено в залежність від визнання права особи на отримання одноразової грошової допомоги.
Також, судом встановлено, що під час розгляду справи судом, позивач повторно звернувся до відповідача 1 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності та надав документи яких, як стверджує відповідач 1, не вистачало для подання висновку щодо виплати грошової допомоги позивачу, проте, позивачу знову було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги.
Крім того, позивач зазначив, що оригінали поданих документів знаходяться у відповідача, оскільки саме їх було подано під час звільнення позивача за станом здоров`я.
Пунктом 8 Порядку № 850 встановлено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.
Відповідно до пункту 9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Отже, при отриманні заяви позивача із відповідними додатками, відповідач1 повинен був прийняти відповідні документи, сформувати висновок та надіслати їх до ДФС України, керуючись при цьому статтею 23 Закону України «Про міліцію» та постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015р.
Таким чином, на відповідача1 у спірних відносинах покладається обов`язок скласти висновок про можливість виплати позивачу одноразової грошової допомоги, а на відповідача 2 затвердити цей висновок (у разі відсутності причин для відмови у виплаті допомоги), направити його до ГУ ДФС у Дніпропетровській області, яким безпосередньо нараховуються та виплачуються кошти.
При цьому, відповідачем 1 так і не було складено висновок про можливість виплати одноразової грошової допомоги позивачу для направлення до ДФС України, а документи були повернуті позивачу із посиланням на відсутність у останнього права на отримання одноразової грошової допомоги, з огляду на втрату чинності Законом України «Про міліцію», що у свою чергу, спростовано під час розгляду справи, а відмову відповідача 1, винесену на такій підставі, суд вважає протиправною.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління ДФС у Дніпропетровській області подати до Державної фіскальної служби України висновок щодо можливості проведення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов`язків, що призвело до встановлення II групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» та зобов`язання Державної фіскальної служби України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов`язків, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію», суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, у заявлений позивачем спосіб, так як суд не може підміняти орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади, оскільки такі повноваження є дискреційними, у звязку з чим, суд доходить висновку, що такі вимоги підлягають задоволення шляхом зобов`язання Головного управління ДФС у Дніпропетровській області повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та прийняти відповідне рішення з урахуванням наведених у даному рішенні суду висновків.
Суд звертає увагу на те, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень в межах такої перевірки.
У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Враховуючи вищевказане та те, що діючим законодавством встановлена процедура прийняття рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, при цьому, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади чи місцевого самоврядування та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цих органів, а отже, суд не може підміняти цю процедуру та орган, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,суд, -
Визнати протиправним рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у звязку з встановленням йому ІІ групи інвалідності
Зобов`язати Головне управління ДФС у Дніпропетровській області повторно розглянути подану ОСОБА_1 заяву про призначення йому одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням йому ІІ групи інвалідності та прийняти відповідне рішення з урахуванням наведених у даному рішенні суду висновків.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 10.10.2019р.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили 10.10.2019р. Помічник судді Згідно з оригіналом Помічник судді М.В. Дєєв І.В. Калита І.В. Калита