Справа № 520/7424/19
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2019 р. справа № 520/7424/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук`янчук О.І.,

за участю: представника позивача Федосенко Н.А., представника відповідача -Потапенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального спеціалізованого підприємства "Інженерні мережі" (пр. Перемоги, буд. 50-Б,Харків,61202) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61000) про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Комунальне спеціалізоване підприємство "Інженерні мережі" звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення від 19.04.2019 року № 1 на суму 340 572,00 грн. (триста сорок тисяч п`ятсот сімдесят дві грн. 00 коп.), з яких за податковим зобов`язанням 229 048,00 грн. та 114 524,00 грн. за штрафними санкціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 19.04.2019 року № 1 не відповідає вимогам чинного законодавства України, сформоване контролюючого органу на припущеннях стосовно контрагента позивача, а тому є таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що податкове повідомлення-рішення є правомірним та прийнятим з дотриманням вимог законодавства.

У судовому засіданні 07.10.2019 року представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлення від 12.03.2019 року №2281, виданого Головним управлінням ДФС у Харківській області, головним державним ревізором-інспектором відділу позапланових перевірок ризикових платників управління аудиту Головного управління ДФС у Харківській області Петровим Олександром Віталійовичем, відповідно до п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями) та відповідно до наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 12.03.2019 року №1705 проведена позапланова виїзна перевірка КОМУНАЛЬНЕ СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ІНЖЕНЕРНІ МЕРЕЖІ», з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ «БМУ БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ» (податковий номер 34466585) за серпень 2018 року та подальшої реалізації, за результатами чого складено акт № 930/20-40-14-11-10/37577078 від 25 березня 2019.

Так, в результаті проведеної перевірки встановлено порушення КСП «ІМ» п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми, яка сплачується до державного бюджету у серпні 2018 року на суму ПДВ 228998 грн.

Позивач, не погоджуючись з висновками вказаного акту перевірки, надав відповідні

заперечення до контролюючого органу.

16.05.2019 КСП «Інженерні мережі» отримало відповідь ДФС ГУ ДФС у Харківській області № 192/9/10/20-40-14-11-16 від 16.04.2019, відповідно до якого, висновки акту документальної позапланової виїзної перевірки № 930/20-40-14-11- 10/37577078 від 25 березня 2019 залишені в силі, а заперечення КСП «Інженерні мережі» без задоволення.

На підставі висновків акту перевірки № 930/20-40-14-11- 10/37577078 від 25 березня 2019, ГУ ДФС у Харківській області сформовано податкове повідомлення-рішення від 19.04.2019 року № 1 на суму 540 572,00 грн.

КСП «Інженерні мережі», не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суб`єкта владних повноважень, направило до ДФС України листом скаргу, в порядку адміністративного оскарження.

15.07.2019 року КСП «Інженерні мережі» отримало лист від ДФС України від 10.07.2019 № 31727/6/99-99-11-04.0125 з рішенням про залишення скарги КСП «Інженерні мережі» без розгляду, без розгляду скарги по суті.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України господарські зобов`язання, а саме майново-господарські зобов`язання, виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, і є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Пунктом 14.1.36. ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 1 розділу І Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Згідно п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів та послуг; отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Платник податків не має права відносити до податкового кредиту суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

Виходячи з положень абз.2 п. 198.6 статті 198 розділу V Податкового кодексу України лише в разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеним цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. 200.1. ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.2. ст. 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно п. 200.4. ст. 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.14 статті 201 розділу V Кодексу визначено, що платники податку зобов`язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об`єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. Платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Форма і порядок заповнення реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог розділу II цього Кодексу (пункт 201.15 статті 201 розділу V Кодексу).

Із системного аналізу вказаних правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Так, як вбачається з матеріалів справи, між КСП «Інженерні мережі» (Замовник) та ТОВ «БМУ БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ» (підрядник) укладено аналогічні за своєю правовою природою договори на виконання будівельних робіт (поточний ремонт багатоквартирних будинків), а саме: № 15/07/18 від 18.07.2018 року, предметом якого є завершальні будівельні роботи (поточний ремонт) багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Ферганська, буд. 33А (т.1 а.с. 67-68); № 16/07-18 від 18.07.2018 року, предметом якого є завершальні будівельні роботи (поточний ремонт) багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Харків, пр. Московський, буд. 248 А (т.1 а.с. 77-78); № 17/07/18 від 18.07.2018 року, предметом якого є завершальні будівельні роботи (поточний ремонт) багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Василя Мельникова, буд. 7/2 (т.1 а.с. 86-87); № 18/07-18 від 18.07.2018 року, предметом якого є завершальні будівельні роботи (поточний ремонт) багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Василя Мельникова, буд. 9/1 (т.1 а.с. 99-100); № 19/07-18 від 18.07.2018 року, предметом якого є завершальні будівельні роботи (поточний ремонт) багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Харків, б-р Богдана Хмельницького, буд.4 (т. 1 а.с. 111-112); № 20/07-18 від 18.07.2018 року, предметом якого є завершальні будівельні роботи (поточний ремонт) багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Харків, просп. Льва Ландау, буд. 46 (т.1 а.с. 123-124);№ 21/07-18 від 18.07.2018 року, предметом якого є завершальні будівельні роботи (поточний ремонт) багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, буд. 15Б (т.1 а.с. 135-136); № 22/07-18 від 18.07.2018 року, предметом якого є завершальні будівельні роботи (поточний ремонт) багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 130 (т.1 а.с. 146-147); № 23/07-18 від 18.07.2018 року, предметом якого є завершальні будівельні роботи (поточний ремонт) багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Родникова, буд. 9 (т.1 а.с. 156-157); № 24/07-18 від 18.07.2018 року, предметом якого є завершальні будівельні роботи (поточний ремонт) багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Золочівська, буд.8 (т.1 а.с. 176-177); № 25/07-18 від 18.07.2018 року, предметом якого є завершальні будівельні роботи (поточний ремонт) багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, буд. 26 (т.1 а.с. 186-187); № 26/07-18 від 18.07.2018 року, предметом якого є завершальні будівельні роботи (поточний ремонт) багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Харків, просп. Ювілейний, буд. 57/106 (т.1 а.с. 196-197); № 27/07-18 від 18.07.2018 року, предметом якого є завершальні будівельні роботи (поточний ремонт) багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Харків, просп. Тракторобудівників, буд. 102 Б (т.1 а.с. 206-207); № 28-07/18 від 18.07.2018 року, предметом якого є завершальні будівельні роботи (поточний ремонт) багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Повздовжня, буд. 3.

На підтвердження виконання вказаних договорів позивачем оформлені первинні документи: кошторисна документація - локальні кошториси, договірні ціни, відомості ресурсів, розрахунки; довідки про вартість виконаних робіт (кб-3); акти прийомки виконаних робіт (кб-2в), податкові накладні, банківські виписки; оборотно сальдові відомості по рахункам № 631, 6442 (т.1 а.с. 77-248, т.2 а.с. 1-103).

Як пояснив представник позивача, необхідність замовлення позивачем вказаних ремонтних робіт зумовлена тим, що рішенням Виконавчого комітету харківської міської ради Харківської області від 20.12.2006 року № 118 КСП «Інженерні мережі» визначено одним з виконавців житлово - комунальних послуг у житловому фонду комунальної власності громади м. Харкова, що підтверджується вказаним рішенням та списком адрес для проведення поточного ремонту підїздів та вхідних груп КСП "Інженерні мережі" на 2018 рік.

За результатами вищезазначених господарських операцій ТОВ «БМУ БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ» були сформовані на адресу позивача податкові накладні, які були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру податкових накладних № 23440 від 06.09.2018 року.

Зобов`язання позивача з оплати придбаних робіт було виконано шляхом перерахування на користь контрагента безготівкових грошових коштів. Таким чином позивачем сплачено суми податку на додану вартість у ціні придбаних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час замовникам передані всі результати ремонтно-будівельних робіт за спірними договорами, а договори були виконано в повному обсязі, доказів на спростування чого відповідачем до суду не надано.

Отже, усі первинні документи відповідають вимогам законодавства та не містять явних дефектів форми і змісту.

Враховуючи, що реальність господарських операцій позивача з контрагентом повністю підтверджена належними первинними документами, а отже позивач має право на відображення цих господарських операцій у податковому обліку при визначенні об`єкту оподаткування податком на додану вартість, зокрема, формування податкового кредиту.

Враховуючи викладене, суд вважає, що фактичне виконання своїх зобов`язань за договорами здійснено як позивачем, так і його контрагентом, та підтверджено належним чином оформленими первинними документами.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що суб`єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доказів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірними правочинами, про наявність взаємопов`язаності позивача та контрагентів позивача, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність розумних економічних або інших причин (ділової мети) придбання послуг у контрагента, що зумовлює необґрунтованість висновку суб`єкта владних повноважень про невідповідність закону вчинених за ним господарських операцій.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного податкове законодавство порушено не було.

Як вбачається зі змісту акту перевірки та відзиву на позов, податкова інформація, на яку послався відповідач як на обґрунтування спірного податкового повідомлення-рішення, стосується не безпосереднього позивача, а його контрагента - ТОВ «БМУ БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ».

Однак, суд вважає за потрібне зазначити, податкова інформація, виходячи із аналізу норм Податкового кодексу України, Закону України «Про інформацію», Кодексу адміністративного судочинства України створюється державними органами - суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними публічно - владних управлінських функцій, зокрема в формі податкового контролю.

Між тим, процесуальні документи, котрі складені у порядку Кримінального процесуального кодексу України (у тому числі і протоколи допиту свідків), створюються не суб`єктами владних повноважень, а органами досудового розслідування (правоохоронними, а не контролюючими органами), тобто суб`єктами права, що виконують публічну правоохоронну, а не управлінську функцію.

Відтак, ці процесуальні документи є виключно документами кримінального провадження із правовим статусом доказів вчинення кримінального правопорушення і у силу цього не містять жодної податкової інформації у розумінні ст. 16 Закону України «Про інформацію» та норм Податкового кодексу України.

Більш того, враховуючи принцип презумпції невинуватості, зібрані в ході досудового розслідування докази підлягають перевірці та оцінці відповідним кримінальним судом, і будь-яке судження щодо наявності певних фактів вчинення злочину та винності особи, можна робити лише після набрання вироком законної сили.

Будь-яких обвинувальних вироків, угод про визнання винуватості, відносно посадових осіб ТОВ «БМУ БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ» стороною відповідача не надано, та станом на час розгляду справи такі вироки відсутні.

Стосовно посилань відповідача на те, що ТОВ «БМУ БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ» не мало достатньої кількості трудових ресурсів, власних транспортних засобів, що унеможливлювало, як вважає контролюючий орган, виконання будівельних робіт, перевезення будівельних матеріалів та транспортування працівників для виконаня будівельних робіт, то суд зазначає, що оскільки первинними документами реальність цих операцій підтверджена та чинним законодавством не передбачено, що суб`єкту господарювання необхідно контролювати стан податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у них основних фондів..

Згідно ст. 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Згідно п.п. 14.1.36. ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Будь-яких доказів, котрі б доводили обізнаність позивача щодо порушень податкового законодавства його контрагентом, та/або про наявність протиправної домовленості позивача зі своїм контрагентом, спрямованої на незаконне отримання податкової вигоди, відповідачем не надано.

Разом з тим, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Водночас, контролюючим органом ані в акті перевірки, ані у відзиві на позов, не ставиться під сумнів та не заперечував наявність у КСП «Інженерні мережі» та ТОВ «БМУ БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ» спеціальної податкової правосуб`єктності на момент укладення і виконання зазначених правочинів; не посилався на випадки ухиляння контрагента позивача від сплати податків та зборів, визначення йому сум податкових зобов`язань, винесення вироків посадовим особам підприємств за фактом ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення сторонами угод з метою неправомірного отримання податкових вигод; не заперечувався факт декларування та сплати як позивачем так і його контрагентом сум податку на додану вартість за наслідками спірних фінансово-господарських операцій.

При цьому, як вбачається з акту перевірки контролюючим органом не здійснювалась належна перевірка первинно-бухгалтерських документів ТОВ «БМУ БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ»; не перевірялась наявність господарсько-правових стосунків з іншими суб`єктами господарювання по оренді основних засобів виробництва, складських приміщень, транспортних засобів; наявність правовідносин по зберіганню матеріальних цінностей; наявність укладених цивільно-правових угод з іншими суб`єктами господарювання.

Жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагента позивача - матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Разом з цим, посилання відповідача, на результати опрацювання зібраної податкової інформації з електронних баз ДФС, суд не приймає до уваги, оскільки чинним законодавством України не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням контрагентом вимог законодавства з оподаткування в його господарській діяльності і можливі неправомірні дії і у разі припущення ним будь-яких порушень нести за них негативні наслідки у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникає в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг), так як згідно Конституції і податкового законодавства передбачена індивідуальна відповідальність, згідно якої припущені порушення одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Обґрунтування податковим органом своїх висновків про нереальність господарської операції на підставі інформаційних баз даних є невмотивованими, оскільки у своїй діяльності відповідач повинен керуватися Конституцією України, Податковим кодексом України, законами України, іншими нормативними актами, відповідно до яких об`єктом документальної перевірки є первинні документи, які використовуються в бухгалтерському і податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, тоді коли інформаційні бази даних податкового органу не є об`єктом документальної перевірки та не є належними доказами.

Разом з цим, Верховний Суд у постанові від 29.03.2019 №808/3412/16 (касаційне провадження №К/9901/41648/18) дійшов висновку, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними (пункт 14 постанови ВС).

Крім того, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Водночас, позивачем на підтвердження ретельного обрання контрагента для виконання робіт надано до суду форму № 1-3ДР про отримання довідки з реєстру платників ПДВ щодо ТОВ "БМУ Бурспецстроймонтаж" щодо перевірки стану контрагента за договором та довідку з реєстру платників ПДВ від 04.10.2019 року щодо наявності податкової реєстрації ТОВ "БМУ Бурспецстроймонтаж" (за результатами перевірки стану контрагента).

Неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. Так, в пункті 7.1 рішення у справі «Булвес АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: ...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії», пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Зазмістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, враховуючи викладене вище, суд вважає, що суб`єктом владних повноважень не надано належних та допустимих доказів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірними правочинами, про наявність взаємопов`язаності позивача та контрагента позивача, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність розумних економічних або інших причин (ділової мети) придбання послуг у контрагента, що зумовлює необґрунтованість висновку суб`єкта владних повноважень про невідповідність закону вчинених ним господарських операцій.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Комунального спеціалізованого підприємства "Інженерні мережі" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 19.04.2019 року № 1 на суму 340 572,00 грн. (триста сорок тисяч п`ятсот сімдесят дві грн. 00 коп.), з яких за податковим зобов`язанням 229 048 (двісті двадцять дев`ять тисяч сорок вісім) грн. 00 коп. та 114 524 (сто чотирнадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп. за штрафними санкціями.

Стягнути на користь Комунального спеціалізованого підприємства "Інженерні мережі" (пр. Перемоги, буд. 50-Б,Харків,61202, ) сплачену суму судового збору в розмірі 5135 (п`ять тисяч сто тридцять п`ять) грн. 58 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09 жовтня 2019 року.

Суддя Горшкова О.О.