Справа № 240/398/19
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/398/19

Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

02 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

прокурора: Гущіної Н.В.,

представників відповідачів: Лагоди О.А., Кемки Д.В.,

представників третьої особи: Мельника М.О., Леськова В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року (повний текст якого складено 14 травня 2019 року у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин, Житомирської обласної ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Софія-Гамма" про визнання протиправними та скасування державної реєстрації робіт і досліджень, протоколу №4057 від 31.08.2017, рішення №1276 від 25.10.2018,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2019 року заступник прокурора Житомирської області в інтересах держави звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин, Житомирської обласної ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Софія-Гамма", в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати державну реєстрацію робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр, здійснену Державною службою геології та надр України товариству з обмеженою відповідальністю "Софія-Гамма" за формою 3-гр із присвоєнням державного реєстраційного номера об`єкта РДГВН У-17-330/1;

- визнати протиправним та скасувати протокол № 4057 від 31.08.2017 засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин;

- визнати протиправним та скасувати рішення дев`ятнадцятої сесії Житомирської обласної ради сьомого скликання № 1276 від 25.10.2018 "Про розгляд звернення Державної служби геології та надр України від 04.10.2018 № 19931/03/12-18 щодо погодження надання спеціального дозволу на користування надрами ТОВ "Софія-Гамма".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так позивач зазначає, що державна реєстрація робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр, є протиправною, оскільки здійснена за відсутності у ТОВ "Софія-Гамма" чинного спеціального дозволу на користування надрами. Окрім того, позивач вказує, що протокол № 4057 від 31.08.2017 є також протиправним, оскільки ТОВ "Софія-Гамма" не маючи чинного спеціального дозволу на користування надрами не є користувачем надр. До того ж, товариством не було одержано попередні погодження на спеціальне користування земельними ділянками з метою видобування торфу; погодження Житомирською обласною радою надання спеціального дозволу на користування надрами ТОВ "Софія-Гамма", яке не є користувачем надр, є протиправним, оскільки прийняте на підставі незаконної державної реєстрації робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр, та протиправного протоколу № 4057 від 31.08.2018.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі та треті особи заперечили наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

У судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представники відповідачів та третьої особи про задоволення апеляційної скарги заперечили, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 01.06.2017 Державною службою геології та надр України було проведено державну реєстрацію робіт та досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр, товариству з обмеженою відповідальністю "Софія-Гамма" за формою 3-гр із присвоєнням державного реєстраційного номера об`єкта РДГВН У-17-330/1 - попередня геолого-економічна оцінка Ділянок Н1 і Н2 родовища торфу "Граничне" в Овруцькому районі Житомирської області (т.1 а.с.42-45).

Згідно Протоколу № 4057 від 31.08.2017 на засіданні комісії Державної комісії України по запасах корисних копалин при Державній службі геології та надр України було розглянуто матеріали попередньої геолого-економічної оцінки Ділянок Н1 і Н2 родовища торфу "Граничне" в Овруцькому районі Житомирської області, поданих ТОВ "Софія-Гамма", та апробовані загальні і балансові видобувні запаси торфу загальнодержавного значення (т.1 а.с.30-41).

Рішенням дев`ятнадцятої сесії Житомирської обласної ради VІІ скликання від 25.10.2018 № 1276 "Про розгляд звернення Державної служби геології та надр України від 04.10.2018 № 19931/03/12-18 щодо погодження надання спеціального дозволу на користування надрами ТОВ "Софія-Гамма" вирішено погодити надання спеціального дозволу на користування надрами ТОВ "Софія-Гамма" з метою видобування торфу ділянок Н1, Н2 родовища торфу "Граничне" загальною площею 70,8 га, які знаходяться в Овруцькому районі Житомирської області (т.1 а.с.46).

Вважаючи такі рішення протиправними, заступник прокурора Житомирської області в інтересах держави звернувся з позовом до суду.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 5 Закону України від 04 листопада 1999 року №1216-XIV "Про державну геологічну службу України" державну геологічну службу України складають: - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр; - державні підприємства, установи та організації, які входять до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр є Державна служба геології та надр України (Держгеонадра).

Згідно з п. 2 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 391/2011 (Положення) (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), Держгеонадра у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства екології та природних ресурсів України (далі - Міністерство), іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра, а також цим Положенням.

Відповідно до п. 3 Положення основними завданнями Держгеонадр України є, зокрема, реалізація державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Пунктом 4 Положення визначено, що Держгеонадра відповідно до покладених на неї завдань, серед яких: видає у встановленому порядку спеціальні дозволи на, зокрема: геологічне вивчення родовищ корисних копалин; геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку родовищ корисних копалин; видобування корисних копалин; зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами, поновлює їх дію; здійснює переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін та видачу дублікатів, продовжує термін дії спеціальних дозволів на користування надрами; видає, анулює, зупиняє та переоформлює ліцензії на видобування дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення, напівдорогоцінного каміння.

Згідно з п. п. 7, 9 Положення Держгеонадра здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої міжрегіональні територіальні органи (повноваження яких поширюються на декілька областей), які є структурними підрозділами апарату Держгеонадр.

Держгеонадра у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Міністерства видає накази організаційно-розпорядчого характеру, які підписуються Головою Держгеонадр, організовує і контролює їх виконання.

З приводу посилання представників відповідачів та третіх осіб, що ТОВ "Софія-Гамма" є користувачем надр, оскільки є виконавцем РДГВН, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян регулюється Кодексом України про надра.

Статтею 1 Кодексу України про надра визначено, що надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Згідно з ст. 5 Кодексу України про надра родовища корисних копалин - це нагромадження мінеральних речовин в надрах, на поверхні землі, в джерелах вод та газів, на дні водоймищ, які за кількістю, якістю та умовами залягання є придатними для промислового використання.

Відповідно до ст. 6 Кодексу України про надра корисні копалини за своїм значенням поділяються на корисні копалини загальнодержавного і місцевого значення. Віднесення корисних копалин до корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Частиною 1 ст. 13 Кодексу України про надра визначено, що користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

Статтею 14 Кодексу України про надра визначено, що надра надаються у користування для: геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення; видобування корисних копалин; будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод; створення геологічних територій та об`єктів, що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам`ятки природи; лікувальні, оздоровчі заклади та ін); виконання робіт (здійснення діяльності), передбачених угодою про розподіл продукції; задоволення інших потреб.

Згідно зі ст. 15, 16 Кодексу України про надра визначено, що надра надаються у постійне або тимчасове користування. Перебіг строку користування надрами починається з дня одержання спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами, якщо в ньому не передбачено інше, а в разі укладення угоди про розподіл продукції - з дня, зазначеного в такій угоді.

Надання спеціальних дозволів на користування надрами, крім випадків користування надрами на умовах угод про розподіл продукції, укладених відповідно до Закону України "Про угоди про розподіл продукції", здійснюється після попереднього погодження з відповідною радою питання про надання земельної ділянки для зазначених потреб, крім випадків, коли у наданні земельної ділянки немає потреби.

Переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії у разі зупинення здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст. 19 Кодексу України про надра визначено, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр.

Отже, наведене свідчить, що юридична особа або фізична особа є надрокористувачем з моменту надання їй спеціального дозволу на користування надрами і до моменту закінчення терміну дії або припинення такого дозволу.

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №263 від 14.06.2013 року затверджено Порядок державної реєстрації робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр (Порядок №263).

Пунктом 1.1 Порядку №263 визначено, що державна реєстрація робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр (далі РДГВН) офіційне свідчення про доцільність здійснення певних видів і обсягів робіт, які спрямовані на збільшення повноти геологічної, гідрогеологічної, інженерно-геологічної, геофізичної, еколого-геологічної та геохімічної вивченості надр.

Згідно з п. 1.2 Порядку №263 дія цього Порядку регулює відносини, що виникають під час здійснення господарської діяльності з геологічного вивчення, у тому числі на стадії дослідно-промислової розробки, яка провадиться на ділянках надр, і поширюється на суб`єктів господарювання незалежно від форми власності, які мають намір проводити роботи і дослідження з геологічного вивчення надр у межах території України та її континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони.

Для цілей цього Порядку виконавцями РДГВН вважаються користувачі надр, визначені статтею 13 Кодексу України про надра.

Відповідно п. 1.3 Порядку №263 державну реєстрацію РДГВН здійснює Державна служба геології та надр України відповідно до вимог цього Порядку шляхом проставлення відтиску штампа на переліку об`єктів робіт та досліджень з геологічного вивчення надр за формою № 3-гр (далі - Перелік РДГВН) згідно з додатком до цього Порядку та внесення запису в журнал державної реєстрації робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр.

Пунктом 1.4 Порядку №263 визначено, що державній реєстрації підлягають РДГВН, що проводяться на основі:

-діючого спеціального дозволу на користування надрами;

- затвердженого в установленому порядку пооб`єктного плану виконавця РДГВН;

- висновку щодо доцільності розподілу раніше затверджених запасів корисних копалин родовища (ділянки) на окремі об`єкти надрокористування, затвердженого в установленому порядку.

Отже, вказаними нормами визначено чіткий перелік обов`язкових документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація РДГВН, серед яких діючий спеціальний дозвіл на користування надрами.

Згідно п. 1.7 Порядку №263 для проведення державної реєстрації виконавець РДГВН направляє заяву, до якої додаються такі документи:

-перелік РДГВН;

- копія документа, на основі якого проводяться РДГВН (спеціальний дозвіл на користування надрами, пооб`єктний план геологорозвідувальних робіт, геологічне (технічне) завдання, висновок щодо доцільності розподілу запасів тощо);

-ситуаційний план або картограма з контурами площ чи району проведення РДГВН (залежно від виду робіт та площі їх проведення).

Відповідно до п. 3.5 Порядку №263 у державній реєстрації РДГВН може бути відмовлено, зокрема у разі невідповідності поданих документів вимогам п. 1.7 цього Порядку.

Як вбачається з документів, отриманих ДКЗ України та самого оскаржуваного протоколу ДКЗ № 4057 від 31.08.2017 р., ТОВ "Софія-Гамма" станом на момент розгляду вищезазначених матеріалів не володіла спеціальним дозволом на користування надрами.

Відтак, з урахуванням наведених обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що твердження представників відповідачів та третьої особи про те, що ТОВ "Софія-Гамма" в даному випадку є надрокористувачем, колегія суддів вважає необґрунтованими в розумінні вимог вищезазначеного Закону.

Таким чином, в порушення вказаних вимог природоохоронного законодавства, Кодексу України про надра, Положення про порядок проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, Державна служба геології та надр України прийшла до передчасного висновку про прийняття на розгляд для проведення державної реєстрації РДГВН від ТОВ "Софія-Гамма" документів без спеціального дозволу на користування надрами, оскільки наведене товариство, станом на час подання таких матеріалів, не володіло чинним спеціальним дозволом на користування надрами.

Однак, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним нормам та прийшов до помилкового висновку, що оскаржувана державна реєстрація робіт і досліджень, пов`язаних з геологічним вивченням надр здійснена згідно законодавства.

А відтак, позовна вимога про визнання протиправною та скасування державної реєстрації робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр, здійснена Державною службою геології та надр України товариству з обмеженою відповідальністю "Софія-Гамма" за формою 3-гр із присвоєнням державного реєстраційного номера об`єкта РДГВН У-17-330/1 підлягає задоволенню.

Судова колегія зауважує, що статтею 13 Кодексу України "Про надра" визначено виключний перелік того, хто може бути надрокористувачами, однак не усі особи вказані у даній нормі є надрокористувачами автоматично.

Суд звертає увагу сторін, що вказане нормативне регулювання спірних правовідносин визначає те, що надрокористувачем особа стає після отримання відповідного спецдозволу.

З огляду на викладене, протокол № 4057 від 31.08.2017 р. засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Крім цього, посилання ДКЗ України та ТОВ "Софія-Гамма" на обов`язок ДКЗ України приймати до розгляду матеріали геолого-економічної оцінки у зв`язку із наявністю реєстрації робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр, які були зареєстровані Держгеонадра з визначеним цільовим завданням, суд до уваги не приймає, оскільки вони, з урахуванням викладених вимог природоохоронного законодавства є необґрунтованими та не спростовують факту необхідності володіння товариством спеціальним дозволом на користування надрами під час подання матеріалів ГЕО у відповідності із вимогами Порядку №865 з метою проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин.

Стосовно законності рішення дев`ятнадцятої сесії Житомирської обласної ради сьомого скликання № 1276 від 25.10.2018 "Про розгляд звернення Державної служби геології та надр України від 04.10.2018 № 19931/03/12-18 щодо погодження надання спеціального дозволу на користування надрами ТОВ "Софія-Гамма", колегія суддів зазначає наступне.

Так, законодавством не встановлено чіткі критерії якими повинні керуватись обласні ради при наданні погоджень або відмову у погодженні щодо видачі спеціальних дозволів.

Однак, аналізуючи приписи ст.ст. 2,4,10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вбачається, що обласні ради, це перш за все орган місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад, сіл, селищ міст у межах повноважень , визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільським, селищним, міським радам. Їх діяльність базується на принципах: народовладдя, законності, гласності, колегіальності, поєднання місцевих і державних інтересів; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб, тощо.

Згідно ст. 56 Кодексу України про надра, основними вимогами в галузі охорони надр є, у томі числі, додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами.

Водночас, судом першої інстанції не надано належної оцінки, що незважаючи на вищевикладені обставини та на наявність компетенції Житомирської обласної ради на здійснення контролю за використанням та охороною надр щодо додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування, останньою не перевірено чи було додержано такий порядок ДКЗ та протиправно прийнято рішення про погодження надання надр у користування суб`єкту господарювання.

Зважаючи на те, що судом встановлено протиправність протоколу № 4057 від 31.08.2017 засідання колегії ДЗК України, відповідно і рішення Житомирської обласної ради № 1276 від 25 жовтня 2018 року, також підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо заявленого представником третьої особи та підтримане представниками відповідачів клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав відсутності у заступника прокурора Житомирської області підстав та право звертатись до суду з даним позовом, то колегія суддів вважає його необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) ЄСПЛ висловив таку думку (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Так, у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

Так, у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Вказані міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону "Про прокуратуру".

Таким чином, суд вважає, що "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц.

Так, у даній справі прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" порушенням, на його думку, порядку надання дозволу на спеціальне користування надрами. Посилаючись на ст.4 Кодексу України про надра, за якою надра є виключною власністю Українського народу, що здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду АРК і місцеві ради, заступник прокурора області у позовній заяві зазначив, що інтереси держави, за захистом яких він звернувся, полягають у безпідставності та незаконності надання спірного спеціального дозволу на користування надрами. Порушені безпосередні інтереси держави у вигляді недотримання Держгеонадра визначеної законодавством процедури його видачі, в частині відсутності необхідних умов для отримання такого дозволу. Тобто, позов має на меті захист "інтересів держави".

Отже, з огляду на встановлені судом порушення вимог чинного законодавства при видачі спеціального дозволу на користування надрами, суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин факт порушення інтересів держави доведений у повному обсязі. А відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість клопотання представника третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставним посилання представника третьої особи на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року справа №826/13768/16, оскільки у даному рішенні суд надавав оцінку ухвалам суду першої та апеляційної інстанції про залишення позовної заяви прокурора без розгляду з підстав пропущення строку звернення до адміністративного суду. Тобто, в даному рішенні надавалась оцінка дотримання прокурором строків звернення до адміністративного суду, а не наявність чи відсутність права звернення прокурора до суду з позовом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

До того ж, в апеляційній скарзі, позивач просить стягнути на користь прокуратури Житомирської області здійснені нею судові витрати. З приводу заявленого клопотання, судова колегія вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

А тому, враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ні Кодексом адміністративного судочинства України, а ні Законом України "Про судовий збір" не передбачено стягнення з відповідача на користь позивача суб`єкта владних повноважень, сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційна скарга в частині стягнення судового збору на користь прокуратури задоволенню не підлягає.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року -скасувати.

Прийняти нову постанову. Адміністративний позов заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати державну реєстрацію робіт і досліджень, пов`язаних із геологічним вивченням надр, здійснену Державною службою геології та надр України товариству з обмеженою відповідальністю "Софія-Гамма" за формою 3-гр із присвоєнням державного реєстраційного номера об`єкта РДГВН У-17-330/1.

Визнати протиправним та скасувати протокол № 4057 від 31.08.2017 засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин.

Визнати протиправним та скасувати рішення дев`ятнадцятої сесії Житомирської обласної ради сьомого скликання № 1276 від 25.10.2018 "Про розгляд звернення Державної служби геології та надр України від 04.10.2018 № 19931/03/12-18 щодо погодження надання спеціального дозволу на користування надрами ТОВ "Софія-Гамма".

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 жовтня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.