Справа № 522/15138/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/15138/19
Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.,

суддів Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря Скоріної Т.С.

апелянта ОСОБА_1 Бурхан;

представника позивача Погожого Д.В.;

перекладача Хасан М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2019 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі ГУ ДМС України в Одеській області) звернулось до суду першої інстанції з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 03 березня 2020 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, орган державної міграційної служби зазначив, що ОСОБА_2 порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживав без документів на право проживання в Україні, тобто, знаходиться у країні незаконно, залишився без джерел існування та постійного місця проживання.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено та допущено негайне виконання ухваленого рішення.

Суд затримав громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців до 03 березня 2020 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та статтею 289 КАС України встановлено право затримувати та розміщувати в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, у тому числі і іноземців, які не мають законних підстав для перебування на території України та підлягають примусовому видворенню за межі України протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Те, що відповідач підлягає затриманню з метою видворення свідчать, на думку суду першої інстанції, обставини того, що останній проживає на території України без документів на право проживання, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 203 КУпАП (порушення правил перебування іноземців в Україні), у нього відсутній паспортний документ, який надає право здійснити виїзд з території України, а також кошти.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Так, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що з 18 серпня 2018 року по 15 серпня 2019 року він утримувався в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, після чого був звільнений, у зв`язку із закінченням терміну утримання у пункті. Звільнившись, він звернувся до органу Державної міграційної служби та пояснив, що хоче отримати допомогу в одержанні документів для виїзду з України та попросив видати йому документ на тимчасове проживання. Працівник органу Державної міграційної служби запропонував прийти йому через два тижні для отримання посвідки на тимчасове проживання, а через декілька днів його було затримано працівниками ДМС.

Апелянт наполягає на тому, що вже пробув у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства рік та жодним чином не перешкоджав видворенню. Усе, що було необхідно для його ідентифікації було ним надано до органу міграційної служби.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про необґрунтованість її вимог та про залишення її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянт в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи, викладені в апеляції та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 15.08.2018 року співробітниками ГУ ДМС України у Львівській області, під час проведення профілактичних заходів, було виявлено особу, яка назвалась громадянином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки було виявлено, що вказаний громадянин порушив правила перебування іноземців в Україні проживання без документів на право проживання в Україні.

15.08.2018 року ГУ ДМС України у Львівській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 25.08.2018 року.

Поряд з цим, ГУ ДМС України у Львівській області було подано адміністративні позови про примусове видворення та затримання громадянина Бангладешу ОСОБА_2 .

Рішеннями Галицького районного суду м. Львова від 16 серпня 2018 року затримано громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 строком на шість місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, а також вирішено його примусово видворити за межі території України.

Далі, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2019 року було продовжено на шість місяців строк затримання громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до довідки про перебування іноземця або особи без громадянства в ПТПІ від 15 серпня 2019 року №71-19 ОСОБА_1 Бурхан з 18 серпня 2018 року до 15 серпня 2019 року перебував у державній установі «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС».

Звільнившись 15 серпня 2019 року з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, у зв`язку із закінченням терміну утримання у пункті, ОСОБА_2 03.09.2019 року був знову затриманий співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області. У ході перевірки було встановлено, що відповідач знаходиться на території України нелегально, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

Також, 03.09.2019 року за порушення ч.1 ст.203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто, проживання без документів на право проживання в Україні, щодо громадянина Бангладешу ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення та прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення в сумі 1700 грн.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що є підстави для задоволення апеляції та скасування судового рішення, з огляду на наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22 вересня 2011 року «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон).

За приписами ч. 4 ст. 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно із ч.ч. 11, 12, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить 6 (шість) місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за 5-ть днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Як вбачається з матеріалів справи, орган державної міграційної служби до закінчення строку затримання відповідача не звертався з позовом про продовження такого строку.

У свою чергу, аналіз викладених норм свідчить про те, що продовження строку затримання застосовується адміністративним судом виключно у разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк.

При цьому, такими обставинами є відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зазначені положення законодавства кореспондуються із приписами Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрації ДПС України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року №353/271/150.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, 23 січня 2019 року, з метою співпраці з Головним управлінням ДМС України у Львівській області для ідентифікації, ОСОБА_2 надіслав до вказаного управління копію свого паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Державними органами Бангладеш 19.09.2017 року (а.с.79-81).

Тобто, з наведеного вбачається, що у суб`єкта владних повноважень наявні відомості, необхідні для проведення ідентифікації громадянина іншої держави та останній співпрацює з органами державної міграційної служби, що виключає можливість для задоволення даного позову.

Необхідно зазначити, що, зі слів апелянта, звільнившись з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства він звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області та повідомив, що бажає одержати документи для виїзду з України. Також до отримання необхідних документів для виїзду з України клопотав видати документ на тимчасове проживання. Проте, клопотання іноземця не було задоволено і його було затримано.

Слід зазначити, що відповідно до ч.18 ст.4 Закону особи, звільнені з пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на підставі рішення суду про скасування рішення про їх затримання або примусове видворення за межі України, або яких до завершення граничного строку перебування у таких пунктах не було примусово видворено за межі України з причин відсутності проїзного документа, транспортного сполучення з країною їхнього походження або з інших причин, незалежних від таких осіб, визнаються такими, які на законних підставах тимчасово перебувають в Україні на період дії обставин, що унеможливлюють їх примусове видворення за межі України.

Враховуючи, що відповідач був звільнений з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, у зв`язку із завершенням строку перебування у такому пункті та його не було протягом року примусово видворено за межі України з причин, що не залежать від іноземця, слід вважати його таким, що на законних підставах тимчасово перебуває в Україні на період дії обставин, що унеможливлюють його примусове видворення за межі України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав оцінку вказаним обставинам справи та помилково визнав, що відповідач знаходиться в Україні незаконно, задовольнивши позов ГУ ДМС України в Одеській області про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Однією з підстав, зазначеної в статті 317 КАС України для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

У зв`язку з цим, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, а в позові відмовити.

Керуючись ст.ст. 195, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2019 року скасувати.

Ухвалити у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко