Справа № 761/8760/14-а
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 761/8760/14-а Суддя (судді) першої інстанції: Мальцева Д.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Лічевецького І.О.,

за участю секретаря Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київської міської державної адміністрації, треті особи: Житлово-експлуатаційний кооператив «Теремки-2», Житлово-будівельний кооператив «Буревісник-3», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сердолік», Приватне підприємство «Компанія «ФАХ», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , Публічне акціонерне товариство «Київенерго», Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , Житлово-будівельний кооператив «Хімікат», Житлово-будівельний кооператив «Хімік-17», Житлово-будівельний кооператив «Хімік-18», Житлово-будівельний кооператив «Кристал-22», ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , про визнання тарифів такими, що порушують вимоги закону, скасування рішень про підвищення тарифів, визнання розпоряджень незаконними і нечинними з моменту прийняття та за позовом третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_23 та Житлово-будівельного кооперативу «Ремонтник» до Київської міської державної адміністрації про визнання розпоряджень нечинними з моменту їх прийняття,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2015 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково; адміністративний позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_23 до Київської міської державної адміністрації про визнання розпоряджень нечинними з моменту їх прийняття задоволено; адміністративний позов третьої особи з самостійними вимогами Житлово-будівельного кооперативу «Ремонтник» до Київської міської державної адміністрації про визнання розпоряджень нечинними з моменту їх прийняття задоволено.

Визнано незаконними і нечинними з моменту прийняття Розпорядження Київської міської державної адміністрації: № 640 від 30 травня 2007 року «Про погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води»; № 641 від 30 травня 2007 року «Про впорядкування розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій та внесення змін до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 19.05.2000 № 748»; № 642 від 30 травня 2007 року «Про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води»; № 643 від 30 травня 2007 року «Про затвердження тарифів на теплову енергію».

Надалі, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про винесення додаткового рішення, де просила визнати невідповідними законодавству, нечинними з моменту прийняття розпоряджень. А саме: розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1574 від 30.10.2006 «Про впорядкування розмірів тарифів на послуги з утримання будинків та 30.10.2006 «Про затвердження тарифів на теплову енергію», розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1576 від 30.10.2006 «Про погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення холодної та гарячої води», розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1577 від 30.10.2006 «Про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1784 від 15.12.2006 «Про встановлення та погодження тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення та постачання холодної і гарячої води та водовідведення холодної і гарячої води», розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1785 від 15.12.2006 «Про впорядкування розмірів квартирної плати та плати за утримання окремих типів будинків та їх прибудинкових територій», розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1786 від 15.12.2006 «Про затвердження, погодження змін до розпоряджень Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 №1575, від 30.10.2006 № 1576 та від 30.10.2006 № 1577», розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1787 від 15.12.2006 «Про внесення змін до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 № 1574», розпорядження Київської міської державної адміністрації № 141 від 12.02.2007 «Про внесення змін до розпоряджень Київської міської державної адміністрації від 19.05.2000 № 748 та від 30.10.2006 №1574», розпорядження Київської міської державної адміністрації № 142 від 12.02.2007 «Про внесення змін та доповнень до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 № 1575», розпорядження Київської міської державної адміністрації № 143 від 12.02.2007 «Про внесення змін та доповнень до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 № 1576», розпорядження Київської міської державної адміністрації № 144 від 12.02.2007 «Про внесення змін та доповнень до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 № 1577».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2019 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про додаткове рішення.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що суд першої інстанції при розгляді згаданої вище заяви неповно дослідив доводи заявника та прийняв судове рішення, мотиви якого не відповідають нормам процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2014 визнано незаконними і нечинними з моменту прийняття розпорядження Київської міської державної адміністрації № 640 від 30 травня 2007 року, № 641 від 30 травня 2007 року; № 642 від 30 травня 2007 року; № 643 від 30 травня 2007 року.

Так, під час розгляду справи позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги, проте, остаточно позивач просив визнати дії щодо підвищення тарифів на житлово-комунальні послуги такими, що не відповідають вимогам п.п.1,6 ч. 1 ст. 6, п.2 ч.1 ст. 20, п.п.305,7 ч.1 ст. 30, ч. 2,3 ст. 31 та ч.5 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та визнати незаконними та нечинними з моменту їх прийняття вищевказані розпорядження Київської міської державної адміністрації № 640, № 641, № 642, № 643 від 30.05.2007.

У квітні 2016 року третя особа - ОСОБА_23 звернувся до суду із заявою, відповідно до якої просив ухвалити додаткове судове рішення у справі та вирішити ті ж самі питання та з тих же самих підстав, які в своїй заяві вказує і представник заявника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_23 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2018 було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_23 про ухвалення додаткового судового рішення, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018.

Як зазначено вище, в подальшому ОСОБА_1 звернулась до суду з аналогічною заявою про винесення додаткового рішення до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2014, в задоволенні якої було відмовлено ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2019, яка оскаржується апелянтом.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції виходив із того, що під час ухвалення постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2014 судом були розглянуті та вирішені по суті позовні вимоги, заявлені позивачем, а тому підстави для задоволення заяви та ухвалення додаткового рішення у справі відсутні, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки позивач, хоча й конкретизував свої вимоги щодо спірних розпоряджень, проте не змінював позовні вимоги в іншій частині, тобто щодо розпоряджень № 978 від 30.07.2007, № 1127 від 28.08.2007, №№ 516, 518, 520 від 29.04.2009, №№ 619, 620 від 27.05.2009, що вказано в заяві від 13.05.20014 (т.7 а.с.55).

Колегією суддів було досліджено заяву про зміну позовних вимог від 13.05.20014 (т.7 а.с.55), на яку посилається апелянт, та в якій зазначено, що предмет позовних вимог викладено у прохальній частині заяви від 24.01.2007. Разом з тим, до позову додано додатки від 23.03.2007, від 30.07.2007, які містять описки, що є підставою для зміни вимог, які викладені у редакції, за змістом якої предметом оскарження є розпорядження № 640, № 641, № 642, № 643 від 30.05.2007. Крім того, дана заява містить, зазначення про незмінність вимог у іншій частині.

При розгляді апеляційної скарги, колегія суддів зауважує, що зазначені заяви про зміну (уточнення) позовних вимог, які містяться в матеріалах справи, містили посилання на протиправність розпоряджень Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 №1574, від 30.10.2006 №1575, від 30.10.2006 №1576, від 30.10.2006 №1577, від 15.12.2006 №1784, від 15.12.2006 №1785, від 15.12.2006 №1786, від 15.12.2006 №1787, від 12.02.2007 № 141, від 12.02.2007 №142, від 12.02.2007 №143, від 12.02.2007 №144, проте коректно сформованих вимог про визнання їх протиправними, незаконними або нечинними не містили.

Суд наголошує, що у заяві про уточнення позовних вимог від 13.05.2014 (т.7 а.с.55) позивачем було зазначено про виклад позовних вимог у редакції, яка стосувалась оскарження саме розпоряджень Київської міської державної адміністрації № 640, № 641, № 642, № 643 від 30.05.2007.

Суд звертає увагу на те, що вказані у заяві про ухвалення додаткового рішення розпорядження не досліджувались судом першої інстанції та не входили до предмету спору при розгляді справи № 761/8760/14-а, що виключає можливість ухвалення додаткового рішення у справі.

Підстави для прийняття додаткового судового рішення було передбачено ч. 1 ст. 168 КАС України (в редакції, чинній на час звернення із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у справі), якою встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналогічні положення процесуального закону встановлено ст. 252 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду апеляційної скарги).

В контексті викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи суду першої інстанції, який вказав, що можливість ухвалення у справі додаткового судового рішення може бути обгрунтовано метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення, тобто невирішеність питань, які необхідно було вирішити у рішенні суду, а інститут прийняття додаткового судового рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі. Тобто, додаткове судове рішення суд приймає лише у випадку коли ним при ухваленні судового рішення не було вирішено одне з наведеного вище переліку питань.

Водночас, враховуючи обставини справи та зміст вимог позивача, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 , викладених у заяві про винесення додаткового рішення у справі № 761/8760/14-а.

Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на те, що вплив інших актів КМДА на рішення у справі має оцінюватись судом згідно ч. 9 ст. 171 КАС України (у редакції до 15.12.2017), позаяк такі посилання не спростовують вищевикладених мотивів суду, та не свідчать про дослідження судом першої інстанції при розгляді справи доказів стосовно розпоряджень, про які йдеться у заяві ОСОБА_1

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 229, 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Постанову у повному обсязі складено 07.10.2019)

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Т.Р. Вівдиченко

Суддя І.О. Лічевецький