Справа № 640/15124/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року у справі за заявою Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» до Державної служби геології та надр України про забезпечення позову до пред`явлення позову,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Київський річковий порт» звернулось до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій, з урахуванням уточнень, просило зупинити дію пункту 2 наказу Державної служби геології та надр України від 09.08.2019 № 266 «Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів» в частині зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 672 від 05.11.1996, виданого ПАТ «Київський річковий порт», і пункту 1 Додатку 2 до наказу Державної служби геології та надр України від 09.08.2019 № 266 «Перелік спеціальних дозволів на користування надрами, дію яких зупинено» до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Доводи заявника щодо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову зумовлені тим, що Центральним міжрегіональним відділом Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України проведено планову перевірку ПАТ «Київпорт», за результатами якої складено акт перевірки 01.07.2019 № 06-06/22/2019-23/п (153) щодо дотримання вимог законодавства у сфері видобування корисних копалин (металічні руди, неметалічні корисні копалини, горючі тверді корисні копалини).

На підставі акту складено припис від 01.07.2019 № 1245-14/06.

Заявник вказує, що під час проведення перевірки, Державна служба геології та надр України не мала затверджених уніфікованих актів з переліком питань, щодо яких може здійснюватись державний нагляд (контроль). Отже, припис, складений на підставі незаконної перевірки, не може бути підставою для зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами.

Таким чином, враховуючи необґрунтованість прийнятого відповідачем частково оскарженого наказу, існує очевидна небезпека заподіяння значної шкоди правам та законним інтересам позивача, захист та відновлення яких стане неможливим.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року заяву задоволено, внаслідок чого вжито заходи забезпечення позову.

Не погодившись з такою ухвалою, Державна служба геології та надр України подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач при здійсненні заходу планової перевірки Приватного акціонерного товариства «Київський річковий порт» та при застосуванні до нього санкцій у вигляді зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами № 672 від 05.11.1996, до усунення виявлених у акті перевірки порушень, діяв в межах своїх повноважень та відповідно до встановленого Законом порядку, а відтак, зупинення дії наказу Держгеонадр від 09.08.2019 № 266 фактично вирішує спір без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування інституту забезпечення позову.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. Вказує, що Окружним адміністративним судом міста Києва прийнято до розгляду та відкрито провадження у справах за позовом ПрАТ «Київпорт» до Держгеонадр про визнання протиправним та скасування припису від 01.07.2019 № 1245-14/06 та про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу від 09 серпня 2019 року № 266 та пункту 1 Додатку 2 до вказаного наказу. Отже вжиття заходів забезпечення, відповідно до оскаржуваної є доцільним та обґрунтованим засобом до набрання законної сили рішеннями у вказаних справах

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 05 листопада 1996 року ПАТ «Київський річковий порт» отримано спеціальний дозвіл № 672 Державної служби геології та надр України на користування надрами з метою видобування піску, придатного для виробництва будівельних розчинів строком дії до 05 листопада 2036 року.

В ході проведення планової перевірки ПАТ «Київпорт», за результатами якої складено акт перевірки 01.07.2019 № 06-06/22/2019-23/п (153) щодо дотримання вимог законодавства у сфері видобування корисних копалин (металічні руди, неметалічні корисні копалини, горючі тверді корисні копалини), виявлено ряд порушень у сфері надрокористування. На підставі акту складено припис від 01.07.2019 № 1245-14/06, яким підприємству надано строк до 01 серпня 2019 року для усунення порушень.

У зв`язку з неусуненням порушень у визначений строк, наказом Державної служби геології та надр України № 266 від 09 серпня 2019 року дію спеціального дозволу № 672 було зупинено.

Маючи намір оскаржити зазначений наказ, ПАТ «Київський річковий порт» подало заяву про забезпечення позову в порядку ч.2 ст.150 КАС України.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття визначених судом заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а насамперед спрямоване лише на забезпечення права позивача на доступ до правосуддя та збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Тобто, оцінивши надані заявником докази існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих прав, свобод та інтересів у майбутньому, в разі невжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд дійшов висновку про достатність вказаних підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, викладених в уточненій заяві.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Для застосування заходів забезпечення адміністративного позову обов`язковою умовою є встановлення судом хоча б однієї із таких обставин: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 8 ст. 16 Кодексу України про надра переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін, видача дублікатів, продовження терміну дії спеціальних дозволів на користування надрами, зупинення їх дії або анулювання, поновлення їх дії у разі зупинення здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 25 Кодексу України про надра права користувачів надр охороняються законом і можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених законодавством України. Збитки, завдані порушенням прав користувачів надр, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до законодавчих актів України.

Відповідно до ст. 60 Кодексу України про надра державний контроль і нагляд за веденням робіт по геологічному вивченню надр, їх використанням та охороною спрямовані на забезпечення додержання всіма державними органами, підприємствами, установами, організаціями та громадянами встановленого порядку користування надрами, виконання інших обов`язків щодо охорони надр, встановлених законодавством України.

Здійснення державного контролю за геологічним вивченням надр (державний геологічний контроль) та раціональним і ефективним їх використанням віднесено до завдань Державної служби геології та надр України згідно пп. 12 п. 4 Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1174.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається посилання заявника на наявність ознак протиправності в діях Держгеонадр, що полягає у порушенні процедури проведення перевірки суб`єкта господарювання, результати якої відображені в акті перевірки, та на яких наполягає апелянт в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 63 Кодексу України про надра орган державного гірничого нагляду має право в порядку, встановленому законодавством України, припиняти роботи, пов`язані з користуванням надрами, у разі порушень відповідних норм і правил.

Відповідно до п. 22 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами» від 30 травня 2011 року № 615 після зупинення дії дозволу надрокористувач зобов`язаний зупинити проведення на наданій йому в користування ділянці надр робіт, передбачених дозволом.

Неусунення таких порушень в подальшому обумовило видання Державною службою геології та надр України оскарженого наказу, яким з-поміж іншого зупинено дію спеціального дозволу на користування від 05 листопада 1996 року за № 672, виданого ПАТ «Київський річковий порт». Тобто з дати прийняття наказу Держгеонадр заявник не має права проводити будь-які роботи в межах наданої йому в користування ділянки надр. Фактично товариство позбавлено можливості здійснювати добування корисних копалин, що є одним із видів його господарської діяльності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення заяви позивача про забезпечення позову, оскільки зупинення діяльності ПАТ «Київський річковий порт» з видобування корисних копалин, які є одним з видів діяльності позивача, з доходів від якої здійснюється виплата заробітної плати та сплата податкових зобов`язань, створює очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, обраний позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету, а вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 804/2789/17.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Така правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 № 2.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ». Так, при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, обов`язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зазначеним у заяві позивача, буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Колегія суддів, перевіривши зазначені в заяві позивача про забезпечення позову доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з`ясованим обставинам, а також оцінивши докази, які уже містяться у матеріалах справи та дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, дійшла висновку про обґрунтованість заяви та про наявність підстав для її задоволення, оскільки наявна очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову, які запроваджують певні обмеження не є постійними, а мають тимчасовий характер, при цьому сторони не позбавлені права звертатися до суду з клопотанням про зміну заходів забезпечення позову або їх скасування.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби геології та надр України - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк