Справа № 200/7901/19-а
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 р. Справа№200/7901/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А.,

за участю:

секретаря Перерви Д.В.,

представника відповідача Лещенка М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_1 ) про визнання протиправним і скасування наказу № 244-ОС від 23.05.2019 року, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина № НОМЕР_1 ) про визнання протиправним і скасування наказу № 244-ОС від 23.05.2019 року, стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 ) Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України з 17.08.2015 року по 31.05.2019 року. Наказом № 244-ОС від 23.05.2019 року йому було оголошено догану. Вказаний наказ вважає протиправним з підстав необізнаності про правові підстави накладення дисциплінарного стягнення. Так, позивачу невідомо, у чому саме полягає порушення пункту 37 Статуту внутрішньої служби Статутів збройних сил України. Рапорт коменданта ОБПК «Сартана» - підполковника ОСОБА_2 , який став підставою для винесення оспорюваного наказу, також не містить відомостей про те, у чому саме полягає протиправна поведінка позивача, про виконання яких саме завдань служби позивач повинен був доповісти, кому саме та в які строки. Вказані відомості також не були повідомлені відповідачем і під час ознайомлення із наказом № 244-ОС від 23.05.2019 року. Усі дисциплінарні стягнення, крім позбавлення військового звання, накладені на військовослужбовців і не скасовані до дня звільнення їх у запас чи відставку, втрачають чинність з дня звільнення. Однак, службова характеристика, видана при звільнені позивача містить відомості про застосування до нього дисциплінарного стягнення. Також ОСОБА_1 зазначено, що застосування дисциплінарного стягнення завдає шкоди його репутації, честі та гідності. Для відновлення репутації серед колег, знайомих позивачеві необхідні додаткові час та зусилля. Службова справа містить позитивні характеристики, які суперечать останній, виданій при звільнені.

З наведених підстав позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Донецького прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України № 244-ОС від 23.05.2019 року в частині оголошення догани ОСОБА_1 ;

- стягнути з Донецького прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Ухвалою від 24 червня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ухвали суду від 16 серпня 2019 року розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження, цією ж ухвалою витребувані у відповідача копія особової справи позивача, та відомості, чи виконав позивач доручене йому завдання.

До судового засідання позивач не з`явився, направив до суду заяву, де просив розглянути справу за його відсутністю.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, проти задоволення позову заперечив.

Під час розгляду справи представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з тих підстав, що начальник Донецького прикордонного загону, видаючи наказ № 244-ОС від 23.05.2019 року, діяв у межах наданих йому повноважень, у спосіб, визначений законом, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано та неупереджено. 17.05.2019 року позивачеві було визначено завдання щодо фарбування бетонних блоків захисної стіни броньованої техніки. Однак, ОСОБА_1 не здійснив доповідь щодо виконання вказаного завдання. Від пояснень стосовно вимог статті 37 Статуту внутрішньої служби ЗС України відмовився. Крім того, оскільки позивач звільнений з військової служби наказом № 260-ОС від 31.05.2019 року, оспорюваний наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідно до частини 4 статті 45 Дисциплінарного статуту ЗС України втратив чинність з дня звільнення, а тому предмет позову відсутній. З приводу заявлених позивачем вимог щодо відшкодування моральної шкоди відповідачем зазначено про їх необґрунтованість та недоведеність належними і допустимими доказами. На підставі викладеного відповідач просив відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясовуючи, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу. Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до пункту 16 якого кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За визначенням, наведеним у пункті 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

За змістом пункту 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 93 - 95 Дисциплінарного статуту ЗСУ. Частиною першою статті 83 цього Статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (частина перша статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Статтею 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, повністю доведено вину військовослужбовця, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

При обранні виду дисциплінарного стягнення повинні бути враховані характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 51 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на сержантів (старшин), (крім військовослужбовців строкової військової служби) можуть бути накладені такі стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; е) пониження в посаді; є) пониження у військовому званні на один ступінь; ж) пониження у військовому званні на один ступінь з переведенням на нижчу посаду; з) позбавлення сержантського (старшинського) звання; и) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Статтею 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ) передбачено, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина № 9937) Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України з 17.08.2015 року.

Наказом т.в.о. начальника 1 прикордонного загону від 31.05.2019 року № 260-ОС інспектора прикордонної служби 3 категорії кулеметника кулеметної групи відділення вогневої підтримки оперативно-бойової прикордонної комендатури «Сартана» ОСОБА_1 було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за підпунктом «г» (наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас (а.с. 13).

За час проходження позивачем військової служби наказом в.о. начальника 1 прикордонного загону № 244-ОС від 23.05.2019 року «Про підсумки службово-бойової діяльності Донецького прикордонного загону в період з 17 по 23 травня 2019 року» за порушення пункту 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме за не доповідь про виконання визначених завдань під час проведення облаштування місця постійної дислокації, інспектору прикордонної служби 3 категорії кулеметнику кулеметної групи відділення вогневої підтримки оперативно-бойової прикордонної комендатури « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшому сержанту ОСОБА_1 (П-091171) було оголошено догану (а.с. 23-24). З вказаним наказом ОСОБА_1 було ознайомлено 29.05.2019 року (а.с. 28).

Підставою для винесення вказаного наказу про застосування дисциплінарного стягнення до позивача став рапорт коменданта оперативно-бойової прикордонної комендатури « ІНФОРМАЦІЯ_3 » підполковника ОСОБА_2 від 21.05.2019 року, зі змісту якого випливає, що ОСОБА_1 допустив не доповідь про виконання визначених завдань під час проведення облаштування місця постійної дислокації (а.с. 25).

Начальником інженерно-саперного відділення оперативно-бойової прикордонної комендатури «Сартана» ОСОБА_3 17.05.2019 року надано пояснення з приводу того, що 17.03.2019 року близько 12.00 год. ним було визначено завдання старшому сержанту ОСОБА_1 провести фарбування бетонних блоків захисної стіни броньованої техніки. Визначене завдання військовослужбовець виконав, але доповіді про виконання робіт не здійснив; надавати пояснення з приводу не доповіді відмовився на підставі статті 63 Конституції України (а.с. 26).

Згідно з поясненням начальника відділення безпілотних літальних апаратів прикордонної застави «Сартана» ОСОБА_4 від 17.05.2019 року ОСОБА_1 відмовився від написання пояснень щодо не доповіді про виконання поставленої задачі (а.с. 27).

Заперечення відповідача про те, що оскаржений наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідно до частини 4 статті 45 Дисциплінарного статуту ЗС України втратив чинність з дня звільнення, через що відсутній предмет позову, суд вважає безпідставним, оскільки відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Отже, судовому захисту підлягають не лише права та свободи фізичних осіб, а також і інтереси у сфері публічно-правових відносин. За таких обставин, незважаючи на звільнення позивача з військової служби у запас, він має право на захист свого інтересу, який може полягати у захисті своєї репутації при проходженні такої служби, навіть після звільнення та втрати чинності відповідного наказу.

Тому, розглядаючи справу по суті заявлених вимог, суд зазначає, що позивачем не оспорюється факт отримання та виконання такого завдання як фарбування бетонних блоків захисної стіни броньованої техніки під час проходження військової служби.

В обґрунтування пред`явленого позову ОСОБА_1 зазначає про те, що рапорт підполковника ОСОБА_2 від 20.05.2019 року не містить у чому саме полягає протиправна поведінка позивача, про виконання яких саме завдань позивач повинен був доповісти, кому саме та в які строки.

Тому суд зауважує, що вказані обставини не свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, оскільки обов`язок ОСОБА_1 доповісти начальникові, який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальнику про виконання наказу або вказати причини невиконання (несвоєчасного виконання) наказу чітко визначений статтею 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

Проте, суд вважає за необхідне дослідити обґрунтованість накладення на позивача такого виду дисциплінарного стягнення як догана в контексті тяжкості допущених порушень.

Як було зазначено вище, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди відповідно до частини 2 статті 2 КАС України перевіряють, зокрема - чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, тобто з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та ґрунтуватися на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення для такого рішення.

Принцип пропорційності спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.

Суд, перевіряючи оспорюваний наказ, виходить з того, що до позивача застосований вид дисциплінарного стягнення лише за не доповідь про вчасно та належним чином виконане завдання облаштування місця постійної дислокації, та враховує відсутність негативних наслідків такої не доповіді.

Що стосується попередньої поведінки, рівня знань, порядку та тривалості проходження служби ОСОБА_1 , то суд враховує такі обставини.

З наданих позивачем копій службових характеристик, виданих начальниками Донецького прикордонного загону 18.12.2015 року та 22.04.2018 року випливає, що за час проходження служби ОСОБА_1 зарекомендував себе позитивно, є дисциплінованим, принциповим у вирішенні службових питань, поставлені завдання виконує своєчасно та старанно, користується повагою серед колег та інш. (а.с. 37, 38).

03.11.2016 року та 30.04.2018 року позивач був нагороджений грамотами начальників Донецького прикордонного загону за високі результати службової діяльності, проявлену старанність, сумлінне відношення до посадових обов`язків, патріотизм, мужність, самовідданість та непохитну стійкість під час проведення операції Об`єднаних сил по забезпеченню суверенітету та територіальної цілісності України (а.с. 39, 41).

12.01.2017 року ОСОБА_1 нагороджено подякою голови Державної прикордонної служби України за вагомий особистий внесок в розбудову та облаштування системи охорони та захисту державного кордону України, сумлінне виконання службових обов`язків, високий професіоналізм та проявлену розумну ініціативу.

Крім того, ОСОБА_1 нагороджено відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції» (а.с. 42).

На підставі наведеного суд робить висновок, що службова діяльність позивача була належною та відповідальною, а поведінка бездоганною, що стало підставою для відзнак та нагород.

Одночасно суд зазначає, що ухвала суду від 16.08.2019 року про витребування у відповідача копії особової справи ОСОБА_1 залишена без виконання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його заперечення проти позову, не надав особової справи позивача, пояснень про причини змін у його службових характеристиках та обґрунтування застосування до позивача саме такого стягнення як догана.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що вид дисциплінарного стягнення у вигляді догани був застосований до позивача без урахування усіх обставин та дотримання принципу пропорційності між вчиненим дисциплінарним проступком та мірою дисциплінарної відповідальності.

Суд зазначає, що при прийнятті зазначеного наказу не враховано передбачені законом деталі: характер та обставини вчинення правопорушення, відсутність наслідків, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. При прийнятті зазначеного наказу не було обґрунтовано необхідність застосування такого виду дисциплінарного стягнення як догана, за можливості застосування відповідно до статті 51 Дисциплінарного статуту ЗСУ менш суворого стягнення.

З наведених підстав наказ № 244-ОС від 23.05.2019 р. в частині оголошення догани ОСОБА_1 належить до скасування.

Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача моральної шкоди у сумі 5000 грн., суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (за змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 640/14909/16-ц, від 04 березня 2019 року у справі № 295/443/17, від 08 травня 2019 року у справі № 233/3464/17.

Позивач, в обґрунтування позовних вимог в цій частині зазначає про те, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани завдає шкоди його репутації, честі та гідності. Для відновлення репутації серед колег позивачу знадобляться додаткові зусилля.

Стосовно позовних вимог в цій частині суд вважає, що позивач не обґрунтував належним чином, в чому саме полягає така шкода, не довів факту моральних страждань або порушення нормальних життєвих зв`язків чи необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому суд зауважує, що звернення до суду за захистом свого права не може розцінюватися як додаткові зусилля, що обумовлюють наявність моральних страждань, оскільки таке звернення спрямоване на судовий захист порушеного права чи інтересу.

Одночасно судом враховується, що під час розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку. Наказ № 244-ОС від 23.05.2019 року скасовується судом лише з підстав його прийняття без урахування принципів обґрунтованості та пропорційності.

На думку суду адекватним та достатнім заходом відновлення попереднього стану, а саме інтересів позивача стосовно його репутації, є скасування спірного наказу в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

За наведених обставин позовні вимоги про відшкодуванню моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено відповідними доказами завдання йому моральної шкоди.

Через відсутність понесених судових витрат у справі відсутні підстави для їх розподілу.

Керуючись статтями 2, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Донецького прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина № НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним і скасування наказу № 244-ОС від 23.05.2019 року, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Донецького прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України № 244-ОС від 23.05.2019 року в частині оголошення догани ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена та проголошена 30 вересня 2019 року. Рішення складено у повному обсязі 09 жовтня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Г.А. Чекменьов