Справа № 160/6590/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року Справа № 160/6590/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання надання інформації, зобов`язання вчинити певні дії, -
15.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, що виявилися у ненаданні ОСОБА_1 :
- відповідним чином завіреної копії супровідного листа про направлення до комісії з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (наказ ПФУ від 29.08.2018 №148) документа, що підтверджує дату надходження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року по справі № 160/493/19 до ГУПФУ в Дніпропетровській області та розрахунку суми, що підлягає виплаті, засвідчену керівником ГУПФУ в Дніпропетровській області (згідно п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 р. № 649);
- відповідним чином завіреного витягу з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою стосовно набраного законної сили рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року по справі № 160/493/19 ( пп.7, 10 Постанови Правління ПФУ від 26.09.2018 № 20-1);
- відповідним чином завіреної копії наказу ГУПФУ в Дніпропетровській області про визначення відповідальних осіб, які здійснюють облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (п. 6 Постанови Правління ПФУ від 26.09.2018 №20-1),
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області надати протягом п`яти робочих днів із дня набрання чинності рішення суду ОСОБА_1 :
- відповідним чином завірену копію супровідного листа про направлення до комісії з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (наказ ПФУ від 29.08.2018 №148) документа, що підтверджує дату надходження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року по справі № 160/493/19 до ГУПФУ в Дніпропетровській області та розрахунку суми, що підлягає виплаті, засвідчену керівником ГУПФУ в Дніпропетровській області (згідно п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 р. № 649);
- відповідним чином завірений витяг з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою стосовно набраного законної сили рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року по справі № 160/493/19 ( пп.7, 10 Постанови Правління ПФУ від 26.09.2018 № 20-1);
- відповідним чином завірену копію наказу ГУПФУ в Дніпропетровській області про визначення відповідальних осіб, які здійснюють облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (п. 6 Постанови Правління ПФУ від 26.09.2018 № 20-1),
- визнати бездіяльність Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії - протиправною;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є пенсіонером органів внутрішніх справ України (пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 №. НОМЕР_2 ). Пенсія призначена та виплачується за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зауважує, що 24 червня 2019 року надав до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області інформаційний запит, в якому, посилаючись на відповідні норми чинного законодавства, просив надати йому відповідну інформацію. Проте, від відповідача на інформаційний запит отримано лист-відповідь, в якому були повідомлені відомості, які зовсім не стосувались порушеного питання та відмовлено у надані запитуваної інформації. Позивач вважає відмову відповідача надати запитувану інформацію протиправною та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства.
При цому, позивач вважає, що тривале ненарахування йому пенсії за минулі періоди сталося через вину відповідача, зокрема, призначення йому заниженого розміру пенсії, внаслідок порушення закону, а тому, на думку позивача, він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих і виплачених на підставі рішення суду.
Отже, позивач вважає наявним порушення права відносно нього, яке підлягає судовому захисту виключно шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо ненадання інформації, непроведення розрахунку та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
13.08.2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову. Зауважив, що 28 серпня 2018 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» (далі - Постанова № 649), пунктом 2 якої передбачено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - Порядок), затвердженого цією Постановою. Цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету. Зазначений Порядок поширюється на рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (тобто після 01.01.2013), на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.
Також вказав, що різниця між розміром пенсії, визначеним відповідно до рішення суду і розміром пенсії, обчисленим без урахування рішення суду, буде виплачуватись відповідно до Порядку після взяття судових рішень на облік в окремому реєстрі та після прийняття відповідного рішення Комісією Пенсійного фонду України з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.
Зазначив, що згідно з пунктом 4 Порядку, черговість виконання рішень визначається датою надходження до боржника.
Пунктом 10 Порядку передбачено, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.
Зауважив, що доплата за рішенням суду з дня набрання чинності рішення суду за період з 21.03.2019р. по 30.04.2019р. в сумі 469,83 грн. була виплачена позивачу в травні місяці 2019 року разом із пенсією. Отже, покладені судом зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії були виконані Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в порядку, встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на управління Фонду.
Окрім цього, у відзиві відповідач послався на те, що згідно з пунктами 50 та 51 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, компенсація за порушення строку перерахування коштів нараховується безпосередньо Казначейством на підставі рішення. У рішенні про виплату компенсації зазначаються, зокрема, інформація про строк прострочення платежу. Компенсація нараховується Казначейством після погашення основної заборгованості оскільки, на її суму впливає кількість днів прострочення платежу. При цьому, вказано, що Казначейству законодавством не встановлено повноважень здійснювати нарахування індексації та проводити інші перерахунки сум, що підлягають сплаті на підставі Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Також, 18.02.2019 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №160/493/19 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області був задоволений частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку з 01.01.2016 року раніше призначеної пенсії та виплаті йому пенсії з урахуванням матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, які він отримував на протязі 2014-2015 роках, - з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно довідки ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 13.12.2018 року №50. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.01.2016 року перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 та виплатити йому пенсію, виходячи з 70% грошового забезпечення з урахуванням матеріальних допомог для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, які він отримував на протязі 2014-2015 роках, - з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно довідки ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 13.12.2018 року №50.
14.03.2019 року позивач звернувся до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області з заявою здійснити розрахунок та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016р. по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159.
17.05.2019 від Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області позивачем було отримано лист-відповідь про розгляд звернення за вих.№ 2422/С-09 від 04.04.2019 за підписом заступника начальника Головного Управління-начальника управління обслуговування громадян Неклеси Л.
- відповідним чином завірену копію супровідного листа про направлення до комісії з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (наказ ПФУ від 29.08.2018 №148) документа, що підтверджує дату надходження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року по справі № 160/493/19 до ГУПФУ в Дніпропетровській області та розрахунку суми, що підлягає виплаті, засвідчену керівником ГУПФУ в Дніпропетровській області (згідно п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 р. № 649);
- відповідним чином завірений витяг з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою стосовно набраного законної сили рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року по справі № 160/493/19 ( пп.7, 10 Постанови Правління ПФУ від 26.09.2018 №20-1);
- відповідним чином завірену копію наказу ГУПФУ в Дніпропетровській області про визначення відповідальних осіб, які здійснюють облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (п. 6 Постанови Правління ПФУ від 26.09.2018 № 20-1).
В запиті позивач просив відповідь на запит надати йому не пізніше п`яти робочих днів відповідно до ст. 20 Закону України №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» особисто на руки.
Також, в листі від 01.07.2019р. було вказано, шо відповідно до Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР, у разі незгоди з наданою відповіддю, позивач має право на її оскарження в органах вищого рівня або у судовому порядку.
Позивач, вважаючи, що відповідач не надав відповіді на його запит в установленому чинним законодавством України порядку, а також не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016р. по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України Про доступ до публічної інформації за №2939-VI від 13.01.2011 (далі Закон №2939-VI).
Статтею 1 Закону №2939-VI визначено, що публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
За загальним правилом публічна інформація є відкритою. Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію.
Публічна інформація характеризується у тому числі тим, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володіння субєктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
Відповідно до ст. 2 Закону №2939-VI, метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
При цьому, цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.
Тобто, положення вказаного закону регулюють правовідносини з приводу забезпечення отримання інформації громадянами або іншими особами, що створюється та виникає в процесі функціонування суб`єктів владних повноважень та виконання покладених на них завдань, така інформація є (має бути) загальнодоступною та не стосується конкретно визначених осіб.
Статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, згідно з якою, право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема:
- обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;
- визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;
- юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Також, доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах, зокрема, прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом (ст. 4 цього ж Закону).
Отже, доступ до публічної інформації, крім передбаченої цим Законом публічної інформації з обмеженим доступом, щодо якої існує спеціальний порядок її поширення, можливо за допомогою двох способів, а саме отримання такої інформації з загальнодоступних встановлених законом джерел оприлюднення суб`єктами владних повноважень публічної інформації, або за результатами надання такої інформації у відповідь на конкретне відповідне звернення особи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2939-VI, доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Нормами статті 6 Закону № 2939-VI визначено критерії обмеження доступу до публічної інформації. Згідно частини другої цієї статті, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Таким чином, доступ до інформації може бути обмежено лише за умови додержання сукупності всіх трьох зазначених підстав, які в розглянутому спорі відсутні.
Частиною 2 ст. 10-1 Закону №2939-VI визначено, що будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов`язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.
Статтею 12 Закону №2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону №2939-VI, розпорядники інформації зобов`язані:
1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;
2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;
3) вести облік запитів на інформацію;
4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;
5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;
6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Відповідно до ст. 19 Закону № 2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Частиною 1 ст. 20 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Статтею 23 Закону №2939-VI унормовано право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації, відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації». З листа від 01.07.2019 року вбачається, що запит був розглянутий в порядку Закону України «Про звернення громадян».
В процесі розгляду справи, відповідачем до суду наданий відзив, в якому не надо аргументованого пояснення з цього питання.
З огляду на вказане, суд зазначає, що позивач звертався з метою отримання інформації в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації». В свою чергу, відповідачем надано відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян», при цьому, надаючи таку відповідь, відповідачем жодним чином не обгрунтовано чому запитувана інформація не є публічною, та чому відповідь була надана в порядку Закону України «Про звернення громадян».
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не надано відповідь на запит позивача в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Більше того, проаналізувавши надану Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області відповідь від 01.07.2019 року в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», суд дійшов висновку, що така не відповідає за змістом запитуваній інформації.
Позивач, звертаючись із запитом, просив надати інформацію, а саме: надати відповідним чином завірені копії певніх документів.
При цьому, відповідачем взагалі не здійснено роз`яснень чи повідомлень щодо вказаних частин запиту, не надано жодних запитуваних позивачем документів та не надано пояснень щодо наявності чи відсутності відповідного документу.
На переконання суду, у наданій відповіді на запит визначальним повинен бути не обсяг наданої відповіді, а якість, чіткість, конкретика у сформованих відповідях на конкретні запитання, або зазначення про неможливість надати відповідь з покликанням на причини цього.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідь від 01.07.2019 року не відповідає запиту на інформацію позивача від 24.06.2019 року, надана не в тому порядку, у якому звертався позивач, а саме, у порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації». Дана відповідь є неповною, а відтак, бездіяльність щодо ненадання такої відповіді у повному обсязі не відповідає критеріям, що визначені у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак, є неправомірною.
Таким чином, враховуючи протиправність бездіяльності відповідача щодо повного надання відповіді на запит позивача, суд, враховуючи завдання адміністративного судочинства, визначені ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає ефективним способом захисту порушених прав позивача на інформацію, зобов`язання відповідача повторно розглянути та надати відповідь на інформаційний запит ОСОБА_1 від 24.06.2019р. в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації», протягом п`яти днів із дня набрання судовим рішенням законної сили.
Щодо решти позовних вимог суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).
Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Із аналізу наведених положень слідує, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Таким чином, суд зазначає, що оскільки тривале не нарахування пенсії за минулі періоди сталося з вини відповідача, зокрема призначення позивачу заниженого розміру пенсії, а фактична виплата заборгованості проведена лише у березні 2018 року, суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих і виплачених йому на підставі рішення суду.
Отже, оскільки позивачу здійснено перерахунок пенсії на підставі рішення суду за період з 01.01.2016 року, виплата заборгованості по якій відбулась лише у березні 2018 року не з вини позивача, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки нараховані та виплачені суми пенсії за минулий час є тим доходом, що не був отриманий позивачем вчасно з вини відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд вважає, що наявні підстави для здійснення нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу.
З огляду на вказані норми КАС України та на встановлені судом обставини справи, оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень позивачу здійснено донарахування пенсії на підставі рішення суду, а виплата відбулась лише у березні 2018 року не з вини позивача, суд вважає необхідним зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159.
Крім того, суд зазначає, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач не довів правомірність своїх дій щодо нездійснення позивачу нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії.
Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Оскільки позивач відповідно до п.13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання надання інформації, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо ненадання ОСОБА_1 повної, достовірної та об`єктивної інформації на письмовий запит від 24.06.2019 року в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути запит від 24.06.2019 року та надати ОСОБА_1 повну, достовірну та об`єктивну інформацію на письмовий запит протягом п`яти днів із дня набрання судовим рішенням законної сили в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії.
Зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник