Справа № 140/2316/19
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року ЛуцькСправа № 140/2316/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі Міноборони України, відповідач), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 , третя особа) про визнання протиправним та скасування пункту 87 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, оформленого протоколом від 14.06.2019 №78; зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду 2 групи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій в Республіці Афганістан. В результаті отримання травми у 1982 році позивачу була встановлена друга група інвалідності, причиною якої стало «поранення (контузія головного мозку) та її наслідки, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії».

В березні 2019 Волинський ОВК заяву та підтверджуючі документи позивача направив на розгляд належної комісії Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням другої групи інвалідності.

Проте, відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.06.2019 №78 комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової допомоги, оскільки позивач подав завідомо неправдиві відомості щодо поранень, що підтверджено листом Центральної військово-лікарської комісії від 06.05.2019 №1963. Згідно із статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо інвалідність військовослужбовця є наслідком подання особою неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Позивач вважає вказане протокольне рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.06.2019 №78 протиправним, оскільки ним подано усі необхідні документи для призначення одноразової грошової допомоги, жодних завідомо неправдивих відомостей чи документів він не подавав.

На підставі наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово (а. с. 1).

У відзиві на позовну заяві відповідач позовні вимоги заперечує з тих підстав, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.06.2019 №78 прийняте відповідно до пункту «г» статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» згідно з яким, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення та виплати одноразової грошової допомоги. Зокрема, зазначив, що листом Центральної військово-лікарської комісії від 06.05.2019 №1963 відповідача повідомлено про те, що згідно книги реєстрації ЦВЛК громадянин ОСОБА_1 в 2009 році не звертався та протокол засідання ЦВЛК №386 від 22.05.2009 на його ім`я не оформлявся, під вказаним номером значиться інша особа (а. с. 35). Тобто, позивач, завідомо знаючи про те, що не звертався до ЦВЛК для визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, подав до Міноборони України документ, що містить завідомо неправдиві відомості для призначення і виплати одноразової грошової допомоги. У зв`язку з наведеним просить в задоволенні позову відмовити. Крім того, зазначає, що зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу є формою втручання в дискреційні повноваження Міноборони та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Одночасно з відзивом відповідачем подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суд від 10.09.2019 в задоволенні клопотання відмовлено.

У поданих до суду поясненнях третя особа посилається на те, що жодних протиправних дій чи бездіяльності за результатами розгляду заяви позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 не вчинялось. Вважає, що правових підстав для задоволення позовних вимог немає.

У додаткових поясненнях представник позивача щодо твердження відповідача з приводу подання ОСОБА_1 завідомо недостовірних документів для призначення і виплати одноразової грошової допомоги зазначає, що оригінал витягу з протоколу від 22.05.2009 №386, наявний в матеріалах справи, викладений на бланку органу державної влади, підписаний посадовою особою та скріплений печаткою, в судовому порядку нечинним не визнавався та не скасовувався. Протилежного відповідачем не подано, тому просить позов задовольнити.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.11.1981 по 31.10.1983 проходив строкову військову службу у Радянській армії СРСР, у період з 28.04.1982 по 31.10.1983 в складі в/ч пп 53701 приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, що підтверджується довідкою Луцького ОМВК від 26.06.2018 № 390 (а. с. 8).

Як вбачається з архівної довідки військо-медичного музею Міністерства оборони Російської Федерації від 28.10.2008 №6/3/0-64, рядовий в/ч пп 53701 ОСОБА_1 з приводу контузії головного мозку та захворювання перебував на лікуванні у в/ч НОМЕР_1 (госпіталь ДРА) з 05.07.1982 по 07.08.1982 та на лікуванні у в/ч НОМЕР_2 (медичний батальйон Баграм ДРА) з 01.04.1983 по 05.05.1983 відповідно. Причинний зв`язок: контузія, захворювання отримані в період проходження служби в ДРА (а. с. 9).

Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 22.05.2009 №386 поранення (контузія головного мозку - 1982), та її наслідки ОСОБА_1 , так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а. с. 10).

17.02.2016 при повторному огляді ОСОБА_1 встановлено довічно ІІ групу інвалідності внаслідок поранення, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (ДРА), що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААА № 245622 від 29.02.2016 (а. с. 11).

21.06.2016 позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_3 інваліда ІІ групи інваліда війни (а. с. 4).

29.03.2019 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою, в якій просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи (захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби). До вказаної заяви позивач додав копії таких документів: паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, посвідчення інваліда війни 2 групи, військового квитка; архівної довідки від 28.10.2008; витягу із протоколу ЦВЛК №386 від 22.05.2009, довідки МСЕК (а. с. 61).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.06.2019 №78 комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової допомоги, оскільки позивач подав завідомо неправдиві відомості щодо поранень, що підтверджено листом Центральної військово-лікарської комісії від 06.05.2019 №1963, що згідно книги реєстрації ЦВЛК громадянин ОСОБА_1 в 2009 році не звертався та протокол засідання ЦВЛК №386 від 22.05.2009 не оформлявся. Згідно із статтею 16-4 Закону № 2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо інвалідність військовослужбовця є наслідком подання особою неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги (а. с. 12).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач не довів правомірності оскаржуваного в даній адміністративній справі рішення, з огляду на таке.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

За приписами частини першої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Як передбачено пунктом 1 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок №975), цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

За правилами пункту 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пунктів 12 - 15 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу. Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Згідно із пунктом 19 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення (протокол від 14.06.2019 №78) про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги на підставі пункту «г» частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ з мотивів подання позивачем завідомо неправдивих відомостей (а. с. 12).

Разом з тим, в порушення вимог частини другої статті 77 КАС України відповідач не подав до суду жодних доказів, які б підтверджували, що позивач подав завідомо неправдиві відомості для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, або ж інвалідність є наслідком подання завідомо неправдивих відомостей.

Зокрема, з наявного в матеріалах справи оригіналу Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №386 від 22.05.2009 слідує, що поранення (контузія головного мозку - 1982), та її наслідки ОСОБА_1 , так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а. с. 62).

При цьому, суд враховує, що отримана травма підтверджується архівною довідкою Архіву військово-медичних документів ВММ МЩ Росії №6/3/0-64 від 28.10.2008 (а. с. 9).

Крім того, підстави ставити під сумнів достовірність оригіналу витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №386 від 22.05.2009, який скріплений гербовою печаткою голови Центральної військово-лікарської комісії, у суду відсутні. На момент розгляду справи вказаний вище протокол є чинним, в судовому чи іншому порядку протиправним не визнаний та не скасований, доказів протилежного відповідачем суду не надано. З огляду на що, суд критично оцінює як доказ лист Центральної військово-лікарської комісії від 06.05.2019 №1963 із змісту якого слідує, що згідно книги реєстрації ЦВЛК громадянин ОСОБА_1 в 2009 році не звертався та протокол засідання ЦВЛК №386 від 22.05.2009 на його ім`я не оформлявся, під вказаним номером значиться інша особа.

Таким чином, при наданні висновку про причинний зв`язок поранення позивача, Центральною військово-лікарською комісією встановлювались обставини отримання поранення та зроблено висновок, що захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

При цьому, суд зазначає, що у витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №386 від 22.05.2009 не зафіксовано, що поранення позивача пов`язане із вчиненням ним правопорушення чи є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку, що витяг з протоколу, засвідчив в діях позивача відсутність протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належним документом, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

В контексті наведеного суд вважає за необхідне наголосити, що виходячи із змісту суті та призначення положень статті Закону №2011-ХІІ, обов`язок доведення наявності підстав для відмови у виплаті покладається на суб`єктів владних повноважень, які задіяні у процесі призначення допомоги.

Відтак, під час судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи, викладені у рішенні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.06.2019 №78, а саме наявність обставин, передбачених статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо подання позивачем завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За приписами статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, суд має повне право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист законних прав і свобод позивача, оскільки це і є основним завданням адміністративного судочинства.

При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, які належать до його компетенції не є привласненням судом собі таких повноважень і функцій відповідача, оскільки, суд не вирішує в цьому разі питання про надання певного статусу, не призначає пенсію у певному розмірі, а лише зобов`язує державний орган вчинити дії у спосіб, на підставі та в межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною законом №475/97-ВР від 17.07.1997 - кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Відповідно до пункту 70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вказане, з метою запобігання порушенню прав позивача на отримання одноразової грошової допомоги, на переконання суду, ефективним способом захисту прав є зобов`язання Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відтак, дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 243-246, 250, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 87 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 14.06.2019 №78 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, як особі з інвалідністю ІІ групи.

Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ) вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_4 ) одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, як особі з інвалідністю ІІ групи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський