Справа № 810/2588/17
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2588/17 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Степанюка А.Г.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: не з`явились,

від відповідача: Станіславський Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртунельбуд" до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртунельбуд» (далі Товариство) звернулося до суду з позовом до Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - ДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.10.2017.

Позов мотивовано тим, що за наслідками проведеної перевірки ДПІ дійшла помилкового висновку про те, що господарські операції позивача з його контрагентами не мали реального характеру, відтак відповідач не мав підстав для прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення щодо збільшення Товариству суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансовими) санкцій.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.08.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2018, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 17.10.2016 №, стягнуто на користь позивача судовий збір у сумі 101 808,92 грн.

Постановою Верховного Суду від 06.11.2018 постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.08.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2018 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, що на переконання апелянта, є підставою для скасування судового рішення.

Так, апелянт, посилаючись на досудове розслідування у кримінальних провадженнях щодо фіктивної діяльності ТОВ «Бром Форс», ТОВ «Марголак», ТОВ «Корадо Плюс» та ТОВ «Інтербілд Ком`юніті», відсутність доказів здійснення доставки на адресу Товариства та фактичного отримання визначеного договорами товару від ТОВ «Дженерал Проджектс», ТОВ «Софіятрансплюс», ТОВ «Тотус-С», ТОВ «МБУ-1», ТОВ «Ека Строй Компані», ТОВ «Енталь Доміно», ТОВ «Теслабуд», ТОВ «Київ Бетон Сервіс», ТОВ «Кий-Мет», ТОВ «Кримгазресурс», ТОВ «Прогрес-СК», ТОВ «Юніфай Трекінг», а взаємовідносини з ТОВ «Спецторг-Інвест», ТОВ «Гідравлік Лайн», ТОВ «Київ Бетон Сервіс», ТОВ «Перес», а також відсусність господарських договорів по взаємовідносинам з ТОВ «Спецторг-Інвест», ТОВ «Гідравлік Лайн», ТОВ «Київ Бетон Сервіс», ТОВ «Перес» стверджує, що позивачем не підтверджено реального виконання укладених Товариством з вказаними контрагентами господарських договорів.

При цьому, відподадач зауважує, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено наявні у справі докази та встановлено всі обставини справи.

З огляду на зазначене, апелянт вважає, що внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції надано невірну юридичну оцінку обставинам, що мають значення для справи, що у свою чергу спричинило помилковість висновку суду першої інстанції щодо прав і обов`язків сторін та призвело до винесення незаконного рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи явку уповноваженого представника до суду не забезпечив та про причини його неявки суду не повідомив.

Керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів визнала за можливе здійнити апеляційний розгляд справи за даною явкою.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі та наполягав на задоволенні її вимог.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, посадовими особами Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області проведено планову виїзну перевірку ТОВ "Укртунельбуд" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016, за результатами якої складено Акт від 15.09.2016 №1493/10-08-14-01/30920263 (т. 1 а.с. 126-222).

Згідно висновків аказаного Акта перевіркою встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1. та п. 201.10 ст. 201 ПК України, що призвело до заниження зобов`язань зі сплати податку на додану вартість у розмірі 5051300, 00 грн.

Підставою для донарахування податку на додану вартість став висновок податкового органу про не підтвердження реальності господарських взаємовідносини позивача з його контрагентами.

Так, в Акті перевірки та письмових запереченнях відповідача зазначено, що висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства та недійсність господарських операцій з контрагентами ґрунтуються на внесенні до ЄДР стосовно контрагентів позивача записів про відсутність за місцезнаходженням або про відсутність підтвердження відомостей; певними недоліками у складанні первинних документів; наявністю кримінальних проваджень щодо окремих контрагентів; не підтвердженням придбання товару контрагентами по ланцюгу постачання; відсутністю у контрагентів власних основних засобів, трудових ресурсів.

На підставі висновків вказаного Акта перевірки Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було прийнято, зокрема, оскаржуване податкове повідомлення-рішення:

- № від 17.10.2016, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на додану вартість у сумі 6 787 261 грн., у т.ч. 4 524 836 грн. - за основним платежем, та 2 262 425 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

Вважаючи вказане повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд, у постанові від 06 листопада 2018 року вказав, що суди допустили порушення норм процесуального права не встановили при цьому фактичні обставини, а саме: чи містять матеріали кримінальних проваджень, що розслідуються відносно фіктивної діяльності контрагентів позивача, докази, які підтверджують чи спростовують доводи контролюючого органу щодо безтоварності укладених між такими сторонами договорів. Також вказано, що суди не встановили, чи є підстави вважати видані ТОВ "Бром Форс", ТОВ "Марголак", ТОВ "Корадо Плюс" та ТОВ "Інтербілд Комюніті" документи бухгалтерської звітності такими, що відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

За наведених обставин, Верховний суд зазначив про необхідність надати сторонам можливість представити додаткові докази на підтвердження їх доводів та заперечень, зокрема, з`ясувати яким чином відбувалось отримання Товариством від ТОВ «Дженерал Проджектс», ТОВ «Софіятрансплюс», ТОВ «Тотус-С», ТОВ «МБУ-1», ТОВ «Ека Строй Компані», ТОВ «Енталь Доміно», ТОВ «Теслабуд», ТОВ «Київ Бетон Сервіс», ТОВ «Кий-Мет», ТОВ «Кримгазресурс», ТОВ «Прогресс-СК», ТОВ «Юніфай текінг» товару, як позивач здійснював його прийом та подальше використання у власній господарській діяльності, тощо.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог з урахуванням вказаних висновків суду касаційної інстанції, Київській окружний адміністративний суд виходив з того, що наявні в матеріалах справи первинні документи, що підтверджують економічний зміст та реальність господарських операцій позивача з його контрагентами містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Поряд з цим, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства. Також, суд першої інстанції прийваючи відповідне рішення зазначив, що відсутніть таких документів як: сертифікати чи свідоцтва про визнання відповідності на придбаний товар, товарно-транспортні накладні, проектно-кошторисна документація не дають беззаперечних підстав вважати, що господарські операції, які були відображені позивачем у податковому обліку не були спрямовані на настання реальних наслідків.

На переконання суду першої інстанції, посилання відповідача на на досудове розслідування у кримінальних провадженнях щодо фіктивної діяльності також не спростовує правомірності відносення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість по вказаних господарських відносинах.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вирішив, що висновки Акту перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість - протиправним.

Переглядаючи справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 06 листопада 2018 року, колегія суддів зазначає про таке.

Спірні правовідносини внормовано приписами ПК України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, в редакціях, що діяли на час їх виникнення.

Згідно з приписами пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до положень п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Витратами відповідно до пп. 14.1.27. п. 14.1 ст. 14 ПК України визнається сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигоду вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1 ст.138 ПК України встановлено, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 138.1.1 п.138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п.138.2 ст. 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, з аналізу вказаних правових норм вбачається, що необхідними та достатніми підставами для включення підприємством до складу валових витрат та податкового кредиту відповідних сум є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв`язку з таким придбанням.

При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до приписів статей 14, 44, 198, 201 ПК України господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, з наведеного слідує, що господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У свою чергу, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Як було зазначено Верховним судом у постанові від 06 листопада 2018 у даній справі, господарський договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

У зв`язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Встановлюючи відповідні обставини, колегія суддів зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем протягом 2012 - 2015 років договори купівлі-продажу, поставок та виконання робіт з ТОВ «Бром Форс», ТОВ «Юніфай Трекінг», ТОВ «Марголак», ТОВ «Активінвест Груп», ТОВ «Аргадон», ТОВ «Дженерал Проджектс», ТОВ «Софіятрансплюс», ТОВ «Регіон Прайс», ТОВ «Спецторг-Інвест», ТОВ «Гідравлік Лайн», ТОВ «Тотус-С», ТОВ «МБУ-1», ТОВ «Київпідзембуд», ТОВ «Ека Строй Компані», ТОВ «Енталь Доміно», ТОВ «Корадо Плюс», ТОВ «Теслабуд», ТОВ «Інтербілд Комюніті», ТОВ «Київ Бетон Сервіс», ТОВ «Кий-Мет», ТОВ «Кримгазресурс», ПАТ «Вінницький Завод «Будмаш», ТОВ «Перес», ТОВ «Прогресс-Ск», ТОВ «Строй-Ка»

Виконання вказаних договорів підтверджується наявними у справі первинними бухгалтерськими документами, а саме: видатковими, податковими, товарно - транспортними накладними, актами приймання-виконання робіт, довідками про виконані роботи (послуги) та довідками про вартість виконаних робіт, рахунками-фактури, паспортами та специфікаціями на поставлений товар, кошторисними розрахунками вартості об`єкту; відомостями трудомісткості та заробітної плати; локальними кошторисами оформленими між позивачем та вказаними вище з контрагентами. Докази оплати обумовлених договорами товару та виконаних робіт підтверджуються наявними у справі платіжними дорученнями, банківськими виписками.

При цьому, судова колегія зауважує, що всі перелічені матеріали стосуються придбання будівельних матеріалів та виконання будівельних робіт.

Також, колегією суддів встановлено, що перелічені документи містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам, а також підтверджують економічний зміст вказаних господарських операцій та можливість використання придбаного товару та послуг у власній господарській діяльності.

Крім того, на підставі наявних у справі матеріалів судом встановлено у ТОВ "Укртунельбуд" наявна вся проектно-кошторисна документація, яка складається з великої кількості технічної та інженерної документації. При цьму, колегія сцддів враховує, що під час проведення перевірки інспекторами не було конкретизовано, яку саме частину проектно-кошторисної документації їм потрібно надати для проведення перевірки, що і зумовило її ненадання.

Щодо посилання апелянта на не надання позивачем сертифікатів чи свідоцтва про визнання відповідності на придбаний товар, колегія суддів не приймає вказані доводи до уваги, оскільки отримання вказаних документів відповідності не було обов`язком ТОВ "Укртунельбуд" згідно з вимогами чинного законодавства.

Крім того, відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про підтвердження відповідності" (чинний у ході провадження господарської діяльності з контрагентом), підтвердження відповідності - видача документа про відповідність, яка ґрунтується на прийнятому після критичного огляду рішенні про те, що виконання визначених вимог було доведене.

Сертифікат відповідності - документ, який підтверджує, що продукція, системи якості,системи управління якістю, системи екологічного управління, персонал відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документа, визначеного законодавством. Під терміном "сертифікат відповідності" у цьому Законі також розуміється сертифікат затвердження типу засобу вимірювальної техніки.

Тобто, на колегія суддів зазначає, що відсутність вказаного документу не може свідчити про відсутність реального виконання договірних зобов`язань та/або відсутність зміни майнового стану платника податків.

Разом з цим, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до вимог чинного законодавства товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, у зв`язку з чим доводи відповідача щодо її відсутності також не приймаються судом до уваги.

Щодо посилань податкового органу на наявність кримінальних проваджень та показань свідків у кримінальному провадженні, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діє на момент розгляду справі у судах попередніх інстанцій) вирок суду в кримінальному провадженні який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, сам факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій.

Аналогічного правового висновку дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду про що останнім неодноразово вказувалось у прийнятих цим судом постановах, а саме від 18 вересня 2018 року у справі № 802/2231/17-а, від 7 лютого 2018 року у справі №813/1766/17, від 06 червня 2018 року у справі №822/1866/15, від 20 грудня 2018 року у справі № 826/20081/16, та інших.

Вирок, на який посилається податковий орган, як на аргумент фіктивності операцій позивача з ТОВ "Енталь Доміно" та ТВ "Корадо плюс", винесений щодо їх посадової особи, а не посадової особи позивача, і був відсутнім на момент проведення перевірки та прийняття спірного податкового повідомлення - рішення, що унеможливлює посилання на нього податковим органом відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи вказаний вирок суду не містить відомостей про здійснення у ході як досудового слідства, так і судового розгляду дослідження господарських операцій між позивачем та ТОВ "Енталь Доміно" та ТВ "Корадо плюс".

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що посилання відповідача на вирок у кримінальній справі стосовно посадової особи контрагента позивача у даному випадку є безпідставними, оскільки чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податків права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання.

Частиною четвертою статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

Отже, з наведеногоо слідує, що встановлені вироком суду у кримінальній справі стосовно фізичної особи не можуть бути покладені в основу судового рішення в адміністративному процесі без їх перевірки та підтвердження належними та допустимими доказами.

При цьому, колегія суддів зауважує, що станом на момент формування позивачем податкової звітності, а також прийняття відповідачем спірного податкового повідомлкння-рішення вироку щодо непричетності вказаних посадових осіб до ведення фінансово-господарської діяльності цих підприємств не існувало.

Судом також встановлено, що кримінальні провадження щодо ТОВ "Марголок" та ТОВ "Інтербілд Комюніті" закриті, а особи, підозрювані у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, звільнені від кримінальної відповідальності.

Разом з цим, податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по вказаних господарських відносинах, а тому висновки Акту перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість - протиправним, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

У свою чергу, вказані представником відповідача в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді А.Г. Степанюк

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 08 жовтня 2019 року