Справа № 480/2017/19
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 р.Справа № 480/2017/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, вм. Суми, по справі № 480/2017/19

за позовом ОСОБА_1

до Охтирської міської ради Сумської області

про скасування акту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Охтирської міської ради Сумської області (надалі по тексту відповідач), в якому просив скасувати акт обстеження земельної ділянки №02-09/45 від 09.08.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , складеного комісією з питань самоврядного контролю за використанням і охороною земель та в галузі будівництва Охтирської міської ради.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі №480/2017/19 - задоволено.

Провадження по справі №480/2017/19 за позовом ОСОБА_1 до Охтирської міської ради Сумської області про скасування акту обстеження земельної ділянки №02-09/45 від 09.08.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , складеного комісією з питань самоврядного контролю за використанням і охороною земель та в галузі будівництва Охтирської міської ради - закрито.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року, яка перешкоджає подальшому провадженні у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на незаконність оскаржуваної ухвали, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час подання позову), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 Кодексу адміністративного судочинства України, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справи суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Разом з цим, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до Охтирської міської ради, в якому просив скасувати як незаконний акт №02-09/45 від 09.08.2018 року обстеження земельної ділянки, складений комісією з питань самоврядного контролю за використанням і охороною земель та в галузі будівництва Охтирської міської ради.

Зі змісту акта обстеження земельної ділянки перевірки дотримання вимог земельного законодавства, це документ, який фіксує факт обстеження земельної ділянки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері земельного законодавства та його дотримання.

Аналіз змісту спірних правовідносин дає підстави для висновку, що акт обстеження земельної ділянки не є правовим документом, який установлює відповідальність для позивача, та відповідно не є актом індивідуальної дії у розумінні п. 19 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому дії службових осіб щодо складання такого акта та включення до нього певних висновків не породжують обов`язкових юридичних наслідків, що не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в частині скасування як незаконного акту, не відповідає його змісту, оскільки така вимога позивача не є способом захисту прав позивача і не підлягає розгляду в адміністративному суді.

Колегія суддів зазначає, що надання правової оцінки оскарженому у цій справі акту, може бути здійснено адміністративним судом у разі звернення особи з позовом про визнання протиправним і скасування рішення відповідача, яким порушено права, свободи або законні інтереси позивача, прийнятого за результатами проведеної перевірки та складання акту обстеження земельної ділянки.

Акт обстеження земельної ділянки №02-09/45 від 09.08.2018 року не містить владних управлінських приписів, не застосовує до позивача жодних санкцій, не є нормативним актом чи актом індивідуальної дії в розумінні положень ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому не підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, дії відповідача щодо проведення обстеження земельної ділянки та складання акту позивачем не оскаржувалися.

Отже, оскаржуваний позивачем акт обстеження земельної ділянки на момент звернення з цим позовом до суду не порушує прав, свобод або інтересів позивача, що на підставі положень частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України унеможливлює розгляд таких вимог у порядку адміністративного судочинства.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 810/5854/14.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності підстав для закриття провадження у справі щодо оскарження акту обстеження земельної ділянки №02-09/45 від 09.08.2018 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неможливості закриття провадження у справі через наявність ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження від 14.06.2019 року, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, чинним законодавством передбачено можливість закриття провадження у справі після його відкриття, якщо буде встановлено, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Отже, колегія суддів зазначає про помилковість доводів позивача про незаконність прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали про закриття провадження у справі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги позивача щодо оскарження ним протиправних дій суб`єкта владних повноважень, що згідно приписів Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач, згідно позовних вимог, просить саме скасувати акт обстеження земельної ділянки №02-09/45 від 09.08.2018 року, складеного комісією з питань самоврядного контролю за використанням і охороною земель та в галузі будівництва Охтирської міської ради.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року по справі № 480/2017/19 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 року по справі №480/2017/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 15.10.2019 року