Справа № 1.380.2019.003429
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.003429
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління» (81600, Львівська обл., м. Миколаїв, вул. Воз`єднання,10; ), в якій просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання запитуваної інформації на депутатське звернення депутата Миколаївської районної ради Львівської області ОСОБА_1 та порушення норм Закону України «Про статус депутата місцевої ради»;

зобов`язати Миколаївське комунальне підприємство «Житлово-комунальне управління» надати завірені копії актів виконаних робіт та відомостей ресурсів, роботи яких були виконані та профінансовані з бюджету м. Миколаєва Львівської області у 2018 році.

Ухвалою суду від 11.07.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала про відкриття провадження від 11.07.2019 скеровувалась позивачу, проте поштовий конверт з ухвалою суду повернувся на адресу суду 23.07.2019 з відміткою про неотримання адресатом.

На адресу суду 31.07.2019 за вх. № 27316 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

11.09.2019 суд ухвалив перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду адміністративної справи № 1.380.2019.006429 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є депутатом Миколаївської районної ради та представником інтересів територіальної громади Миколаївського району. Виконуючи свої представницькі повноваження, 14 травня 2019 року позивач, в порядку визначеному ст. 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» звернувся до відповідача з депутатським зверненням про надання копії актів виконаних робіт та відомостей ресурсів по роботах, які дане комунальне підприємство виконало у 2018 році за бюджетні кошти. У запиті позивач зазначає, що уразі відсутності матеріального забезпечення просив відповідача направити скан-копії відповіді та актів виконаних робіт на його електронну адресу, але відповідачем всупереч норм порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» цього не було зроблено. Крім того, вважає, що відповідачем при розгляді запиту від 14.05.2019 вчинена протиправна бездіяльність, оскільки у відповіді від 23.05.2019 вказувалось, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 37 від 16.03.2017 № 96 від 12.10.2018 ОСОБА_1 необхідно сплатити 4 173 грн. для отримання інформації. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації за депутатським зверненням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача 31.07.2019 подав до суду відзив на позовну заяву за вх. № 27316. Відповідач вказує, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради Львівської області «Про відшкодування витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитами на інформацію, та розміру цих витрат» від 16.03.2017 за № 37 затверджено порядок відшкодування витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитами на інформацію (далі-Порядок) та рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради Львівської області від 12.10.2018 за № 96 « Про внесення змін в Порядок відшкодування витрат на копіювання або друк документів» встановлено розмір витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, зверненням.

Відповідно до п. З Порядку відповіді на запити на інформацію надаються безкоштовно: запитувачу інформації, що становить суспільний інтерес, особі у разі надання інформації про неї, державним органам та установам, органам місцевого самоврядування. Зазначив, що звернення ОСОБА_1 не підпадає під жодний з вищенаведених пунктів Порядку. У зв`язку з наведеним, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Дослідивши доводи позову, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 є депутатом Миколаївської районної ради та представником інтересів територіальної громади Миколаївського району.

14 травня 2019 року позивач, виконуючи свої представницькі повноваження в порядку визначеному ст. 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» звернувся до відповідача з депутатським зверненням про надання копії актів виконаних робіт та відомостей ресурсів по роботах, які дане комунальне підприємство виконало у 2018 році за бюджетні кошти.

У запиті позивач зазначає, що у разі відсутності матеріального забезпечення просив відповідача направити скан-копії відповіді та актів виконаних робіт на його електронну адресу

23.05.2019 Миколаївське комунальне підприємство «Житлово-комунальне управління» у відповіді на запит вказало, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 37 від 16.03.2017 № 96 від 12.10.2018 ОСОБА_1 необхідно сплатити 4 173 грн. для отримання інформації.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач для захисту своїх прав звернувся з цим позовом до суду.

При прийнятті рішення, суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» відповідно до Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», інших законів України визначає правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - місцева рада) як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради, встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради набуває свої повноваження в результаті обрання його до ради відповідно до Закону України «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів».

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», при здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право: на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» визначено, що депутатське звернення - викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз`яснення з питань, віднесених до їх компетенції.

Згідно ч. 2 ст. 13 ЗУ № 93-IV місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та ї посадові особи, а також керівники правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані у десятиденний строк розглянути порушене ним питання та надати йому відповідь, а в разі необхідності додаткового вивчення чи перевірки дати йому відповідь не пізніш як у місячний строк.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, на звернення депутата місцевої ради надають йому довідкові матеріали та іншу інформацію, необхідні для здійснення депутатських повноважень.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що депутатське звернення було направлено позивачем в межах наданих йому Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» повноважень, у зв`язку з чим відповідач, повинен був надати повну та обгрунтовану відповідь на депутатське звернення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не здійснено належного розгляду депутатського звернення від 14.05.2019 і таким чином допущено протиправну бездіяльність.

Щодо відповіді на звернення від 14.05.2019, у якій зазначено відповідачем, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 37 від 16.03.2017 № 96 від 12.10.2018 ОСОБА_1 необхідно сплатити 4 173 грн. для отримання інформації., то суд зазначає наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI зі змінами та доповненнями, (далі-Закон № 2939-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 1 Закону № 2939-VI).

Згідно ч. 4 ст. 13 Закону № 2939-VI, усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Пунктом 6 ч. 1 статті 14 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч.2 ст.19).

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача (ч.3 ст. 19).

Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (ч.4,5).

Перелік підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію, закріплений частиною першою статті 22 Закону № 2939-VІ, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно п.12 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 10 від 29.09.2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» за змістом пункту 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VІ у задоволенні запиту може бути відмовлено лише у разі наявності одночасно двох умов: відсутності інформації у володінні розпорядника інформації та відсутності у нього обов`язку володіти нею. Якщо інформація відсутня, але розпорядник зобов`язаний нею володіти, то згідно із принципом законності він повинен усунути порушення закону та вжити заходів щодо набуття (створення) запитаної інформації, продовживши у разі необхідності строк розгляду запиту на інформацію.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Аналіз частини другої статті 34 Конституції України та частини другої статті 7 Закону № 2657-XII свідчить, що особа має право вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме паперову чи електронну.

Суд зазначає, так як позивач у зверненні від 14.05.2019 зазначив, що просить розпорядника інформації надати відповідь на запит у разі відсутності матеріального забезпечення шляхом направлення скан-копії відповіді та актів виконаних робіт на його електронну адресу, то відповідач повинен був надати відповідь та копії актів виконаних робіт на електронну адресу позивача, яка була вказана у зверненні від 14.05.2019, при цьому не вимагаючи оплати за копії документів посилаючись на рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради Львівської області «Про відшкодування витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитами на інформацію, та розміру цих витрат» від 16.03.2017 за № 37.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

При цьому слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Відповідно суд дійшов висновків, що правова позиція відповідача зі спірних питань є помилковою; оскаржувана позивачем бездіяльність вчинена відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія, відповідно, вона є протиправною;

Виходячи з вищенаведених висновків суду про протиправність оскарженої позивачем бездіяльності, позовні вимоги, в тому числі похідна вимога зобов`язального характеру, підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, суд прийшов до висновку, що відмовляючи позивачу у наданні інформації щодо запиту, відповідач чинив протиправну бездіяльність, яка виявилась у ненаданні копій запитуваних документів на звернення позивача від 14.05.2019 .

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління» .

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,- задоволити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління» щодо ненадання запитуваної інформації на депутатське звернення депутата Миколаївської районної ради Львівської області ОСОБА_1 та порушення норм Закону України «Про статус депутата місцевої ради».

Зобов`язати Миколаївське комунальне підприємство «Житлово-комунальне управління» надати відповідь на звернення ОСОБА_1 із належним чином засвідченими копіями актів виконаних робіт та відомостей ресурсів, роботи яких були виконані та профінансовані з бюджету м. Миколаєва Львівської області у 2018 році.

Стягнути з Миколаївського комунального підприємства «Житлово-комунальне управління» (81600, Львівська обл., м. Миколаїв, вул. Возєднання,10; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення складено та підписано 11 жовтня 2019 року.