Справа № 580/615/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/615/19 Суддя першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Ворони Віталія Васильовича на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання неправомірними дій, визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ ДФС у Черкаській області) про:

- визнання неправомірними дій ГУ ДФС у Черкаській області щодо проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт перевірки від 25.09.2018 року № 479/23-00-13-0214/ «Про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2017 (з урахуванням статті 102 Податкового кодексу України), дотримання вимог законодавства з питань нарахування та сплати єдиного соціального внеску за період діяльності з 01.01.2014 по 31.12.2017»;

- визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Черкаській області від 11.09.2018 року № 1671 «Про продовження строків проведення документальної планової визнаної перевірки ФОП ОСОБА_1 ».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до перевірки контролюючий орган платником податків було допущено, наказ про її призначення не оскаржувався та був реалізований, то відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки у даному випадку перевірка завершена і належним способом захисту прав особи є оскарження рішень, прийнятих за наслідками проведення такої перевірки.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Свої доводи обґрунтовує тим, що Відповідачем не було розпочато проведення виїзної перевірки, оскільки дослідження бухгалтерських документів здійснювалося не за місцезнаходженням платника податків, а в приміщенні контролюючого органу. Викладене, на переконання ФОП ОСОБА_1 , вказує на те, що за відсутності доказів реалізації наказу ГУ ДФС у Черкаській області про проведення виїзної перевірки Позивача у Відповідача не було правових підстав для прийняття наказу про її продовження, а самі дії щодо проведення перевірки є неправомірними. Окремо наголошує на неможливості реалізувати своє право на недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, оскільки за місцезнаходженням платника податків така перевірка не проводилася.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Черкаській області просить у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовити повністю. Свою позицію аргументує тим, що, по-перше, наказ про призначення документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_1 останнім не оскаржувався, по-друге, Позивачу було вручено повідомлення про проведення перевірки та пред`явлено службове посвідчення посадової особи перед її початком, по-третє, проведення перевірки здійснювалося поза межами приміщення контролюючого органу та у присутності ФОП ОСОБА_1 Окремо звертає увагу на те, що Відповідачем було реалізовано спірний наказ, а тому, належним способом захисту порушених прав особи є звернення до суду із позовом про оскарження рішень, прийнятих за результатами проведення перевірки.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ГУ ДФС у Черкаській області на підставі пп. 20.14 п. 20.1 п. 20, ст. ст. 75, 77, 82 Податкового кодексу України та згідно плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік було прийнято наказ від 20.07.2018 року №1292 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 » (а.с. 68).

У даному наказі приписано провести документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 , з 29.08.2018 року тривалістю 10 робочих днів. Крім того, зазначено, що у разі відсутності відомостей про отримання ФОП ОСОБА_1 наказу та повідомлення про проведення перевірки, перевірка розпочнеться через 10 календарних днів з дати отримання відомостей про вручення наказу, але не раніше 29.08.2018 року.

Наказ від 20.07.2018 року №1292 отримано Позивачем 23.07.2018 року (а.с. 69) та у судовому порядку оскаржено не було.

На підставі згаданого наказу видано направлення на перевірку від 28.08.2018 року №1351/23-00-13-0124, яке разом зі службовим посвідченням було пред`явлено ФОП ОСОБА_1 29.08.2018 року о 10:30, що підтверджується підписом Позивача (а.с. 70).

03.09.2018 року ФОП ОСОБА_1 було отримано запит ГУ ДФС у Черкаській області від 31.08.2018 року №37469/23-00-13-0309 «Про надання пояснень, документів (копій документів)», в якому зазначено про необхідність пояснень та ряду документів (їх копій) у зв`язку з проведенням документальної планової виїзної перевірки (а.с. 71).

Перелік запитуваних контролюючим органом документів було надано платником податків 04.09.2018 року (а.с. 24).

Наказом ГУ ДФС у Черкаській області від 11.09.2018 року №1671 на підставі п. 82.1 ст. 82 ПК України у зв`язку зі значними обсягами первинної документації, що потребує детального її опрацювання, та виробничою необхідністю продовжено строки проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , призначеної наказом ГУ ДФС у Черкаській області від 20.07.2018 року №1292, на 5 робочих днів (а.с. 72). Указаний наказ отримано Позивачем 11.09.2018 року особисто (а.с. 72).

Результати проведеної документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року (з урахуванням ст. 102 ПК України), дотримання вимог законодавства з питань нарахування та сплати єдиного соціального внеску за період діяльності з 01.01.2014 року по 31.12.2017 року зафіксовані в акті від 25.09.2018 року №479/23-00-13-0214/ НОМЕР_1 (а.с. 26-39).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 20, 75, 77, 81, 82 Податкового кодексу України, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки допущення Позивачем посадових осіб Відповідача до проведення перевірки свідчить про втрату останнім права на оскарження рішень, на підставі яких її було призначено, то право останнього може бути захищено шляхом звернення до суду із позовом про визнання протиправними та скасування рішень, прийнятих за наслідками її проведення.

З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Визначення документальної перевірки міститься в пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, в якому, поряд з іншим закріплено, що документальна перевірка може бути плановою і позаплановою та виїзної чи невиїзною.

При цьому, документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Як випливає зі змісту ст. 77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок та проводиться на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке оформлюється наказом.

При цьому, в абз. 2 п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу закріплено, що право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Відповідно до п. п. 77.6, 77.7 ст. 77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Положеннями ст. 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При цьому, непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Як було встановлено раніше, у направленні на перевірку від 28.08.2018 року №1351/23-00-13-0124 ФОП ОСОБА_1 розписався про те, що останньому було 29.08.2018 року о 10:30 пред`явлено службове посвідчення та направлення. Відтак, на переконання судової колегії, наведене свідчить про те, що після вчинення працівниками контролюючого органу всіх необхідних дій, що передують проведенню перевірки, ГУ ДФС у Черкаській області розпочато проведення документальної виїзної планової перевірки ФОП ОСОБА_1 на підставі наказу від 20.07.2018 року №1292. При цьому, як вже було підкреслено, Позивачем згаданий наказ не оскаржувався, жодних дій щодо недопуску Відповідача до проведення перевірки останнім вчинено не було.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що у ході перевірки ФОП ОСОБА_1 надавався ГУ ДФС у Черкаській області запит про надання пояснень, документів (копій документів), отриманий Позивачем 03.09.2018 року (а.с. 71). При цьому у такому запиті було підкреслено, що він направляється у відповідності до вимог ст. 85 ПК України у зв`язку з проведенням документальної планової виїзної перевірки.

Відтак, на переконання судової колегії, ФОП ОСОБА_1 був обізнаний та мав всі об`єктивні підстави вважати, що ГУ ДФС у Черкаській області проводиться документальна позапланова перевірка щодо нього. За таких обставин твердження Апелянта про неможливість реалізації останнім права на недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є, на переконання судової колегії, безпідставним. Крім того, наведені доводи Позивача спростовуються й тим, що у відповідь на направлений у рамках проведення перевірки запит останнім було надано Відповідачу запитувану інформацію (а.с. 24).

За таких обставин, оскільки матеріалами справи підтверджується допуск Позивача посадових осіб Відповідача до проведення перевірки, обізнаність останнього з її проведенням, то відсутні підстави стверджувати про неправомірність дій ГУ ДФС у Черкаській області щодо її проведення.

Крім того, відповідно до п. 82.1 ст. 82 ПК України тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів.

Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - не більш як на 5 робочих днів, інших платників податків - не більш як на 10 робочих днів.

Таким чином, прийняття ГУ ДФС у Черкаській області наказу від 11.09.2018 року №1671, яким продовжено строк проведення перевірки на 5 робочих днів із наведенням обґрунтування необхідності такого продовження, відбувалося у межах правового поля із дотриманням вимог чинного законодавства.

Судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що у постановах Верховного Суду від 30.11.2018 року у справі №804/1297/16 та від 12.04.2019 року у справі № 805/3873/17-а наголошено, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення виїзної перевірки щодо нього, має право не погодитись з рішенням про призначення перевірки і оскаржити його в суді або застосувати інші заходи, передбачені статтею 81 Податкового кодексу України, шляхом недопущення посадових осіб контролюючого органу до її проведення. Якщо ж допуск до виїзної податкової перевірки відбувся і наказ реалізований як прийнятий в межах закону і компетенції, в подальшому предметом розгляду в суді має бути зміст виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

При вирішенні питання про належний спосіб захисту порушеного права суду в кожному конкретному випадку необхідно виходити з того, що такий захист повинен найбільш повно відповідати меті (цілі), задля досягнення якої був направлений позов.

Оскільки відповідачем фактично реалізовано його компетенцію на проведення планової виїзної перевірки та оформлення її результатів, судова колегія погоджується з висновком Черкаського окружного адміністративного суду про те, що оскаржувані дії щодо проведення перевірки та наказ ГУ ДФС у Черкаській області щодо її продовження не є такими, що порушують права ФОП ОСОБА_1 .

Тим більше, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що окресленими вище правами Позивач скористався, оскарживши до Черкаського окружного адміністративного суду (справа №580/463/19) індивідуальні акти, прийняті за наслідками оформленої актом від 25.09.2018 року №479/23-00-13-0214/ документальної планової виїзної перевірки. Саме у межах даної справи, на переконання судової колегії, повинна надаватися оцінка правомірності висновків контролюючого органу щодо виявлених у ході перевірки порушень у розрізі, зокрема, невитребування ГУ ДФС у Черкаській області документів чи пояснень у ФОП ОСОБА_1 , необхідних для проведення перевірки. Однак дослідження вказаних обставин перебувають поза межами предмету дослідження справи №580/615/19.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 09» жовтня 2019 року.