Справа № 802/637/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 жовтня 2019 року

Київ

справа №802/637/16-а

провадження №К/9901/46191/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.

розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Вінницької області, треті особи: конкурсна комісія Київського регіонального центру тестування, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання протиправними та скасування наказів, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року, постановлену у складі головуючого судді Чернюк А. Ю., та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: Гонтарука В. М. (головуючий), Ватаманюка Р. В., Граб Л. С.

І. Обставини справи

1. 5 травня 2016 року ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, прокуратури Вінницької області, треті особи: конкурсна комісія Київського регіонального центру тестування, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у якому просив визнати протиправними та скасувати:

1.1. наказ Генерального прокурора України від 7 грудня 2015 року № 735к про призначення керівником Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Гуцола Олександра Олександровича;

1.2. накази прокуратури Вінницької області:

1.2.1. від 11 грудня 2015 року № 1697к про призначення першим заступником керівника Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Криворучка Івана Олександровича;

1.2.2. від 11 грудня 2015 року № 1713к про призначення заступником керівника Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Карманчук Людмили Володимирівни;

1.2.3. від 11 грудня 2015 року № 1714к про призначення заступником керівника Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області Панченка Володимира Олександровича.

2. Справа розглядалась судами неодноразово. Так, Вищий адміністративний суд України ухвалою від 9 серпня 2017 року скасував постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року і направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставою для скасування зазначених судових рішень судом касаційної інстанції стало неналежне з`ясування судами початку перебігу строку звернення позивача до суду та не з`ясування питання дотримання позивачем указаного строку.

3. Досліджуючи питання щодо дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду, суди встановили, що з оскаржуваними наказами позивач ознайомився 28 січня 2016 року, а з позовом до суду звернувся 5 травня 2016 року (через 3 місяці та 7 днів), тобто поза межами встановленого процесуальним законом місячного звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

4. Позивач, своєю чергою, в обґрунтування поважності причин пропуску зазначеного строку покликався на те, що він очікував скасування органами прокуратури власних наказів про призначення осіб на посади керівника, першого заступника керівника та заступників керівника Вінницької місцевої прокуратури після набрання законної сили рішенням суду першої інстанції у справі № 802/3945/15-а про скасування результатів конкурсу (протоколу конкурсної комісії від 5 листопада 2017 року), а також на те, що справа не стосується прийняття його на публічну службу, проходження публічної служби та звільнення з публічної служби, відтак вважає, що встановлений законом місячний строк звернення до адміністративного суду із заявленими позовними вимогами у даному випадку не застосовуються, а тому вважає, що він мав шість місяців для звернення до суду.

5. ОСОБА_1 також стверджував, що вважав, якщо результати конкурсу скасовані, то є необхідність скасування рішень, які були прийняті на їх підставі наказів про призначення на адміністративні посади Вінницької місцевої прокуратури. Однак, як стверджував позивач, він вважав, що накази мали би бути скасовані, натомість, представником Генеральної прокуратури України подано апеляційну скаргу в адміністративній справі № 802/3945/15-а. Позивач зауважував, що лише в березні 2016 року він оцінив поведінку органів прокуратури та її посадових осіб, а тому суттєво засумнівався в імовірності добровільного самостійного скасування оскаржуваних наказів.

6. Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 28 вересня 2017 року, яку залишено без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року, відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду та залишив його адміністративний позов без розгляду.

7. Ухвалюючи такі рішення, суди виходили з того, що ОСОБА_1 пропустив установлений процесуальним законом місячний строк звернення до суду у цій категорії справ і не навів жодної поважної причини пропуску строку звернення до суду.

ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції

8. Позивач, уважаючи зазначені судові рішення ухваленими з порушенням вимог процесуального закону, подав касаційну скаргу.

9. У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржувані судові рішення, задовольнити його клопотання про поновлення строку звернення до суду та направити справу для продовження розгляду по суті.

10. Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди ОСОБА_1 із позицією Вищого адміністративного суду України та судів першої й апеляційної інстанцій щодо пропущення ним строку звернення до адміністративного суду. Так, позивач зазначає, що ініційований ним спір не є спором щодо на публічну службу, її проходження, чи звільнення з публічної служби. Також ОСОБА_1 повторно наголошує на тому, що лише в березні 2016 року він оцінив поведінку органів прокуратури та її посадових осіб, не мав можливості ознайомитись із інформацією та документами, що стали підставою для видання оскаржуваних наказів.

11. Відповідачі та треті особи направили до суду касаційної інстанції відзиви на касаційну скаргу позивача, в яких, наполягаючи на безпідставності останньої та законності й обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, просять залишити скаргу без задоволення, а зазначені судові рішення - без змін.

ІV. Джерела права й акти їх застосування

12. За змістом частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин і звернення позивача до суду, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

13. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга зазначеної статті).

14. Частиною третьою цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

15. Згідно з частиною першою статті 100 цього ж Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

16. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (частина друга зазначеної статті).

17. Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини першої статті 3 КАС України у вищезгаданій редакції).

V. Позиція Верховного Суду

18. Надаючи оцінку доводам позивача про те, що ініційований ним спір не є спором щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, Верховний Суд виходить із такого.

19. За змістом заявлених ОСОБА_1 позовних вимог останнім оскаржується наказ Генерального прокурора України від 7 грудня 2015 року про призначення керівника Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області, а також накази прокуратури Вінницької області від 11 грудня 2015 року про призначення першого заступника та заступників керівника Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області.

20. Зазначені накази видано за результатом проведеного конкурсною комісією Київського регіонального центру тестування чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посади керівника, першого заступника та заступників Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області, в якому брав участь позивач.

21. У позовній заяві ОСОБА_1 , з-поміж іншого, зауважував на тому, що допущене, на його думку, порушення з боку відповідачів установленої законом процедури та форми прийняття рішення мало наслідком порушення права позивача на призначення на адміністративну посаду у Вінницьку місцеву прокуратуру.

22. Отже, проаналізувавши зміст і характер спірних правовідносин, Верховний Суд дійшов переконання про те, що цей спір є спором щодо прийняття на публічну службу, адже фактичне його спрямування й очікувані результати спрямовані саме на створення передумов для призначення позивача на адміністративну посаду в органах прокуратури за результатом конкурсу, в якому позивач брав безпосередню участь.

23. Таким чином, у даному випадку слід застосовувати спеціальний місячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною третьою статті 99 КАС України в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин і звернення позивача до суду.

24. При цьому змістом зазначеної норми процесуального закону законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

25. Зважаючи на встановлені судами обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками останніх про пропущення позивачем установленого законом місячного строку для звернення до адміністративного суду з позовом у цій категорії справ.

26. Суди першої й апеляційної інстанцій надали належну оцінку зазначеним позивачем обставинам щодо поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважити їх такими, що свідчать про наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права звернення до суду в установлений процесуальним законом строк.

27. Відтак, суди дійшли обґрунтованого висновку про необхідність залишення без розгляду адміністративного позовну ОСОБА_1

28. Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами фактичних обставин справи .

29. Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

30. При цьому законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

31. Отже, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка з дотриманням норм процесуального права.

32. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VI. Судові витрати

33. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року у справі № 802/637/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич