Справа № 240/10387/19
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

09 жовтня 2019 року м. Житомир справа № 240/10387/19

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Семенюк М.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Прокуратури Житомирської області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів,

встановив:

09.09.2019 ОСОБА_1 подав до суду позов, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Житомирської області №43 від 15 березня 2002 року про звільнення його з посади та органів прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді не нижчій, як старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Житомирської області. Внести зміни до трудової книжки відповідно до вимог чинного законодавства;

- стягнути з Прокуратури Житомирської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5000000 (п`ять мільйонів) грн.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 позовну заяву було залишено без руху та надано десять днів для усунення недоліків позовної заяви, а саме звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду в якій вказати інші підстави для поновлення строку та додати докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються ці підстави.

04.10.2019 позивач подав заяву про поновлення строків звернення до суду, в якій просив визнати причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновити строки звернення до суду.

В обґрунтування заяви зазначає, що позов неможливо було подати протягом усього часу прострочення звернення до суду з об`єктивних причин, на які позивач жодним чином не мав можливості вплинути. В мотивувальній частині оскаржуваного наказу відповідач посилається на причетність позивача до скоєння злочину і звільняє останнього з посади та органів прокуратури за вчинення проступку, який порочить його як працівника прокуратури. Протягом усього часу до його звернення до адміністративного суду позивач не мав можливості спростувати надумані відповідачем підстави для його звільнення, оскільки тим же відповідачем і підтримувалося обвинувачення у кримінальній справі, на підставі якої його й було звільнено. Без спростування обвинувачення позивач не міг подати позов про поновлення на роботі. Обставини звернення до суду залежали не від нього, а від відповідача та суду, які мали встановити його причетність чи непричетність до скоєння злочину. 08.08.2019 на підставі ухвали Житомирського апеляційного суду вступив в силу виправдувальний вирок щодо позивача, після чого стало можливим стверджувати про порушення його права виданням спірного наказу. Позивач вважає, що встановлення його непричетності до вчинення проступку, який порочить його як працівника прокуратури, було можливо лише в межах кримінальної справи, на підставі матеріалів якої й видано оскаржуваний наказ, а тому він з поважних причин пропустив строк звернення до суду.

Вирішуючи заяву про поновлення строків звернення до суду слід звернути увагу на наступне.

Позивач оскаржує наказ прокурора Житомирської області від 15.03.2002 № 43 про звільнення ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури за вчинення проступку, який порочить його як працівника прокуратури. З мотивувальної частини вказаного наказу вбачається, що він прийнятий, оскільки з матеріалів кримінальної справи вбачається причетність ОСОБА_1 до скоєння злочину, а також, що він своїми діями скомпрометував себе як працівник прокуратури, при наступних обставинах - на квартирі ОСОБА_1 третіми особами вживались спиртні напої і одному з присутніх, в той час як ОСОБА_1 спав в іншій кімнаті перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, а у нього викрадено посвідчення працівника прокуратури області та інші речі.

Тобто звільнення позивача пов`язане не лише з причетністю до скоєння злочину, но і з вчиненням ним дій, які компрометують його як працівника прокуратури.

Як зазначено в постанові Верховного суду від 24.09.2019 по справі № 420/6389/18, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Той факт, що позивач не звертався до суду з даним позовом понад 17 років, чекаючи чи буде доведена його вина у вчиненні злочину, не може бути визнано поважною причиною пропуску строку звернення до суду, враховуючи, що предмети дослідження в кримінальному провадженні та адміністративній справі є різні; в даному випадку підставою звільнення позивача з посади було не скоєння злочину, а порушення ним Дисциплінарного статуту прокуратури України - вчинення проступку, який порочить його як працівника прокуратури.

Таким чином та обставина, що по кримінальній справі відносно ОСОБА_1 тривалий час не було постановлено вироку, який набрав законної сили, не є об`єктивною непереборною причиною, яка перешкоджала йому своєчасно звернутися до суду, якщо він вважав, що був неправомірно звільнений, а тому підстави вказані позивачем у заяві для поновлення строку звернення до суду визнаються неповажними, а позовна заява, відповідно до ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169 КАС України, повертається позивачеві.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Оцінюючи обставини звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду із врахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положень частини п`ятої статті 122 КАС України, слід зазначити, що вказаною нормою статті 122 КАС України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо звільнення громадян з публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Прокуратури Житомирської області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд.

Суддя М.М. Семенюк