Справа № 520/3484/19
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

03.10.2019 справа № 520/3484/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Василенко А.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_7. (свідоцтво №503 від 28.12.2006)

представника відповідача - Гундар Г.М. (довіреність №31127/9/20-40-10-05-01 від 17.12.2018) розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд.46, м.Харків, 61057, ) про відшкодування заборгованості, компенсації, моральної шкоди, стягнення суми,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_3 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, просить суд:

- зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу загальну суму заборгованості, по невиплаченої пенсії 28920 гривень, на той час 5878,0 доларів США, а по курсу НБУ на день подання позову сума складає 158835,3 гри. (сто п`ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять п`ять гривень);

- відшкодувати позивачу 3% річних від цієї суми 28920 гривень, які підлягають стягненню в повному обсязі в сумі 9543,6 грн., що складає по курсу НБУ на той час 1939,74 доларів США, а по курсу НБУ, на день; подання позову - 52414,5грн. (п`ятдесят дві тисячі чотириста чотирнадцять гривень);

- відшкодувати позивачу моральну (немайнову) шкоду, розмір якої він оцінює в 5000 (п`ять тисяч) доларів США (по курсу НБУ на час подання адміністративного позову 135110 гривень (сто тридцять п`ять тисяч 110грн.);

- відшкодувати позивачу понесені ним витрати згідно з укладеною угодою на надання адвокатської допомоги в розмірі 10000 (десять тисяч гривень);

- стягнути загальну суму позову 356359,8грн. (триста п`ятдесят шість тисяч триста п`ятдесят дев`ять гривень) на користь держави з винних посадових осіб;

- стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 8000 (восьми тисяч) грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі №520/3484/19.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , скасовано ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 року по справі №520/3484/19, а справу №520/3484/19 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

21.06.2019 р. зазначену справу відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями передано у провадження судді Панченко О.В. в порядку, передбаченому ст. 18 КАС України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.06.2019 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 року відкрито спрощене провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.09.2019 року відкрито загальне провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання.

12.09.2019 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій ОСОБА_3 просив суд:

1) заяву про уточнення вимог адміністративного позову від 08 квітня 2019 р. про стягнення несплаченої пенсії з Головного управління ДФС в Харківській області, а також додатки до цієї заяви долучити до матеріалів справи №520/3484/19;

2) винести ухвалу про закриття провадження у справі №520/3484/19 щодо частини позовних вимог, а саме про:

- відмову від позовної вимоги від 08 квітня 2019 року в частині стягнення несплаченої пенсії з Головного управління ДФС в Харківській області щодо відшкодування ОСОБА_4 загальної суми заборгованості по невиплаченій пенсії 28920 гривень, на той час 5878,0 доларів США, а по курсу НБУ на день подання позову сума складає 158835,3 гри. (сто п`ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять п`ять гривень);

- відмову від позовної вимоги від 08 квітня 2019 року в частині відшкодувати ОСОБА_5 . 3% річних від цієї суми 28920 гривень, які підлягають стягненню в повному обсязі в сумі 9543,6 грн., що складає по курсу НБУ на той час 1939,74 доларів США, а по курсу НБУ, на день; подання позову - 52414,5грн. (п`ятдесят дві тисячі чотириста чотирнадцять гривень);

3) збільшити розмір позовної вимоги позовної заяви від 08 квітня 2019 року про відшкодування ОСОБА_4 моральної (немайнової) шкоди з Головного управління Державної податкової служби у Харківській області розмір якої позивач оцінює на час подання заяви 300000 гривень (триста тисяч гривень);

4) відшкодувати ОСОБА_4 понесені ним витрати на ліки в розмірі 6130,80 (шість тисяч сто тридцять гривень 80 копійок);

5) відшкодувати ОСОБА_4 понесені ним витрати згідно з укладеною угодою на надання адвокатської допомоги в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень;

6) стягнути загальну суму позову 336130 (триста тридцять шість тисяч сто тридцять) 80 гривень на користь держави з винних посадових осіб Головного управління Державної податкової служби в Харківській області;

7) зменшити суму судового збору у розмірі 8000 (восьми тисяч) гривень на суму 4950 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень;

8) стягнути з відповідача суму судового збору у розмірі 4950 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень.

Позивач та представник позивача у підготовчому судовому засіданні підтримали уточнену позовну заяву, наполягали на прийнятті її до провадження.

Представник відповідача - Гундар Г.М. (довіреність №31127/9/20-40-10-05-01 від 17.12.2018), не заперечував проти прийняття до провадження уточненої позовної заяви, зазначив, що це право позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

Пунктом 3 частини 3 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Частиною 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що право позивача на подачу уточненої позовної заяви визначено Кодексом адміністративного судочинства України, а також, що вказана заява подана в строк, визначеним ст.47 КАСУ, суд доходить висновку про прийняття до розгляду уточнену позовну заяву від 12.09.2019 року.

Поряд з тим, зі змісту уточненої позовної заяви вбачається, що предметом даної справи є відшкодування ОСОБА_4 за рахунок Головного управління ДФС у Харківській області моральної шкоди, матеріальної шкоди, витрат на професійну правову допомогу, а також стягнення грошових коштів в дохід держави з винних осіб Головного управління ДПС у Харківській області за вчинення дій, які не оскаржуються в рамках даної справи.

Суд зазначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. (ч. 1 ст. 5 КАС України).

Згідно положень ч. 1 та 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Виходячи з наведеного вище, суд доходить висновку, що завданням адміністративного судочинства є розгляд і вирішення спорів про поновлення порушених суб`єктивних прав громадян і організацій у сфері публічно - правових відносин.

Положеннями статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що є справою адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної юрисдикції є спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкту. У випадку якщо суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно не може вирішуватись адміністративним судом.

У ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладеній у постановах від 17.04.2018 р. по справі №815/6956/15 (провадження №11-192апп18) та від 06.06.2018 р. по справі №804/3509/17 (провадження №11-48апп18), публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Частиною 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 8, 9 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

З установлених судом обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи ОСОБА_6 та Головним управлінням ДФС у Харківській області з приводу відшкодування моральної, матеріальної (витрати на ліки) шкоди та відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді, які не є похідними вимогами про визнання бездіяльності, дій та рішень суб`єкта владних повноважень незаконними в рамках справи №520/3484/19.

Такий спір суди мають вирішувати за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Приймаючи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справи і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись зазначеними вище приписами норм діючого законодавства, суд вважає, що провадження у справі №520/3484/19 підлягає закриттю.

Згідно ч. 2 ст. 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Роз`яснити позивачу, що розгляд та вирішення таких справ віднесено до юрисдикції загальних судів, в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ч.5 ст.21, ст.ст. 238, 239, 243, 244, 248, 255, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Прийняти до розгляду уточнений адміністративний позов ОСОБА_2 від 12.09.2019 року.

Закрити провадження у справі №520/3484/19 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та відшкодування заборгованості, компенсації, моральної коди, стягнення суми.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд справи віднесено до юрисдикції загального місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду в частині закриття провадження у справі може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду. Або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Повний текст ухвали виготовлено 09 жовтня 2019 року.

Суддя О.В. Панченко