Справа № ЗПП/320/14/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

11 жовтня 2019 року № ЗПП/320/14/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кушнова А.О., розглянувши заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНССІТІ" до Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

10.10.2019 до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНССІТІ" із заявою про забезпечення позову, поданою до суду до пред`явлення позову до Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, в якій позивач просить суд зупинити дію рішення Білоцерківської міської ради від 30.09.2019 №4380-78-VII «Про скасування рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15.01.2019 №10 «Про тариф на послуг з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» та рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 07.05.2019 №348 «Про зупинення дії рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15.01.2019 №10 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» до 31 грудня 2019 року та встановлення тимчасового тарифу на період зупинення».

Обґрунтовуючи вказану заяву до пред`явлення позовної заяви, позивач зазначив про те, що 15.01.2019 Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради було прийнято рішення №10 «Про тариф на послуг з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування», яким встановлено тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у розмірі 7,00 грн.

Рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 07.05.2019 №348 «Про зупинення дії рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15 січня 2019 року №10 «Про тариф на послуг з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» зупинено дію рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15 січня 2019 року №10 «Про тариф на послуг з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» та встановлено тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у розмірі 6,00 грн.

30.09.2019 Білоцерківською міською радою було прийнято рішення №4380-78-VII «Про скасування рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15.01.2019 №10 «Про тариф на послуг з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» та рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 07.05.2019 №348 «Про зупинення дії рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15.01.2019 №10 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» до 31 грудня 2019 року та встановлення тимчасового тарифу на період зупинення».

Позивач зазначив, що внаслідок прийняття спірного рішення тариф на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування в м.Біла Церква становитиме 5,00 грн. відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23.01.2018 №47 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування».

При цьому, позивач посилається на те, що спірне рішення прийнято протиправно та необґрунтовано, оскільки Білоцерківською міською радою не було оприлюднено проект рішення у строк не пізніше як за 20 робочих днів до дати його розгляду.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНССІТІ» надає послуги з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування в м.Біла Церква, зокрема, на маршрутах №№7,14,17,17А,21,22, та у разі набрання спірним рішенням чинності ТОВ «ТРАНССІТІ» буде зобов`язане надавати населенню м.Біла Церква послуги з перевезення по тарифу у розмірі 5,00 грн., який був встановлений у 2018 році, і який на думку позивача, не відповідає економічній обґрунтованості і є збитковим для підприємства.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Відповідно частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного положення КАС України, розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНССІТІ" про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Розглядаючи заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2)забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до абзацу 2 пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 № 2 в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі №826/8556/17 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 78022699).

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Як зазначено вище, у заяві про забезпечення позову позивач просить суд зупинити дію рішення Білоцерківської міської ради від 30.09.2019 №4380-78-VII «Про скасування рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15 січня 2019 року №10 «Про тариф на послуг з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» та рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15 січня 2019 року №10 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування» до 31 грудня 2019 року та встановлення тимчасового тарифу на період зупинення» до ухвалення рішення по справі.

Спірним рішенням було зобов`язано позивача як перевізника встановлювати тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування, виходячи із розміру тарифу, встановленого рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23.01.2018 №47 «Про тариф на послуги з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування», тобто 5,00 грн.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначає про те, що прийняття відповідачем спірного рішення не відповідає економічній обґрунтованості і є збитковим для Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНССІТІ".

Дослідивши заяву позивача про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви та матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було наведено переконливих доводів щодо існування на момент звернення з даною заявою очевидної небезпеки заподіяння шкоди його інтересам без вжиття заходів забезпечення позову, а також доказів, які б свідчили про очевидність протиправності рішення відповідача.

Сама лише незгода позивача з прийняттям відповідачем спірного рішення та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Крім того, суд наголошує на тому, що спосіб забезпечення позову шляхом зупинення дії спірного рішення, є фактично вирішенням справи по суті на період розгляду справи, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Також суд зауважує, що заява про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано, у чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені.

Враховуючи вказане, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову, шляхом зупинення дії спірної постанови.

Керуючись статтями 150, 151, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНССІТІ" про забезпечення позову до подання позовної заяви в адміністративній справі №ЗПП/320/14/19 відмовити.

2. Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Кушнова А.О.