Справа № 280/579/19
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 280/579/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.05.2019р. у справі №280/579/19
за позовом:ОСОБА_1
до: про:1. Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06.02.2019р. ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі належним чином оформленої довіреності ОСОБА_2 , за допомогою засобів поштового зв`язку звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - Центральне об`єднане УПФУ м. Запоріжжя) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, судом першої інстанції адміністративний позов зареєстровано 11.02.2019р. / а.с. 4-19,119 том 1/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2019р. за вищезазначеним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №280/579/19 та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання /а.с. 2 том 1/.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що вона є громадянкою України та до 1998 р. вона мешкала у АДРЕСА_1 , у грудні 1998р. виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, на момент виїзду до держави Ізраіль вона мала трудовий стаж 23 роки. Після досягнення пенсійного віку та маючи трудовий стаж 23 роки вона, через своїх представників, 20.07.2018р. звернулась до Пенсійного фонду України з заявою щодо визначення уповноваженого органу Фонду для вирішення заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, і її заяву було передано до Центрального об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя, також її представником 20.07.2018р. заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії було подано безпосередньо відповідачу разом з усіма документами, які необхідні для призначення пенсії, також 28.09.2018р. її представниками було надано відповідачу додаткові документи. Відповідач рішенням 09.11.2018р. відмовив їй у призначенні пенсії оскільки вона не є громадянкою України, не мешкає та не зареєстрована на території України та не має посвідки на постійне проживання в Україні. Позивач не погоджується із таким рішенням та вважає, що воно суперечить вимогам чинного законодавства, у тому числі пенсійного, порушує її права та охоронювані законом інтереси, тому просила суд: - визнати протиправним рішення відповідача №87/07 від 09.11.2018р., - зобов`язати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за віком з 20.07.2018р. у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.05.2019р. у справі №280/579/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено /а.с. 160-163 том 1/. (суддя Бойченко Ю.П.)

Рішення суду мотивовано необґрунтованістю позовних вимог позивача та правомірністю прийнятого відповідачем рішення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 15.05.2019р., подав апеляційну скаргу /а.с. 169-178 том 1/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції рішення прийнято всупереч діючого законодавства України, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 15.05.2019р. у даній справі та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги у повному обсязі.

Матеріали адміністративної справи №280/579/19, з вищезазначеною апеляційною скаргою позивача, надійшли до суду апеляційної інстанції 17.07.2019р. /а.с. 167 том 1/.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 19.07.2019р. у справі №280/579/19 ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.05.2019р. у цій справі і відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції від 15.05.2019р. у цій справі /а.с. 23 том 2/, та справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження 17.09.2019р. / а.с. 24 том 2/, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством порядок та спосіб повідомлено учасників справи / а.с. 25-27 том 2/.

Відповідач , у письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на відсутність законодавчо встановлених підстав для призначення пенсії позивачу у справі, яка не має постійного місця проживання на території України та не надала усі визначені чинним законодавством документи, які необхідні для призначення пенсії за віком, вважає що судом першої інстанції було повно з`ясовано усі обставини справи та постановлено обґрунтоване рішення, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 15.05.2019р. у даній справі залишити без змін /а.с. 28-34 том 2/.

05.08.2019р. до суду апеляційної інстанції надійшла письмова відповідь позивача на вищезазначений відзив / а.с. 36-47 том 2/.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.08.2019р. у справі №280/579/19 апеляційний розгляд справи №280/579/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.05.2019р. в порядку письмового провадження перенесений на 08.10.2019р. / а.с. 50 том 2/, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством порядок та спосіб повідомлено учасників справи / а.с. 51-53 том 2/.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду цієї адміністративної справи, судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1998 р. мешкала у м. Запоріжжі, 25.12.1998р. вона виїхала з України на постійне місце проживання до держави Ізраіль , і зараз мешкає у м. Петах Тіква, Ізраїль, зазначені обставини не заперечувались представниками учасників справи під час її розгляду судом.

Також під час розгляду справи судами встановлено та підтверджено належними письмовими доказами, що 20.07.2018р. у зв`язку з досягненням ОСОБА_1 пенсійного віку, вона через свого представник ОСОБА_2 , звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком, до якої, на думку позивача та її представника, було додано усі необхідні та достатні документи для призначення пенсії за віком - довіреність, посвідчення особи, видане державою Ізраіль, трудова книжка, / а.с. 152-153 том 1/, але відповідач листом за вих. №484/К-10 від 27.08.2018р. повідомив заявника про відсутність підстав для призначення пенсії / а.с. 154 том 1/.

11.10.2018р. представником позивача було надано відповідачу додаткові документи, необхідні для призначення пенсії, а саме: нотаріально засвідчена копія ідентифікаційного номеру ОСОБА_1 ; архівні довідки про заробітну плату та стаж роботи від 01.08.2018 №04-23/567 та від 01.08.2018 №04-23/569, які видані Запорізькою міською радою / а.с. 156-157 том 1/ та за результатом розгляду усіх наданих позивачем та її представником документів, відповідачем прийнято рішення №87/07 від 09.11.2018р., яким ОСОБА_1 відмовлено в призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», оскільки заявниця є громадянкою країни Ізраїль, не зареєстрована та не проживає на території України та не має посвідки на постійне проживання в Україні / а.с. 158/ і саме це рішення відповідача, який у спірних відносинах, що виникли між сторонами у справі виступає у якості суб`єкта владних повноважень, і є предметом оскарження у цій адміністративній справі.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у справі врегульовано нормами Конституції України, якими серед іншого передбачено таке конституційне право як право особи на отримання пенсії, як складову частину права на соціальний захист, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а також нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Нормами ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Щодо пенсійного забезпечення громадян України, що проживають за її межами, то воно провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами при цьому положеннями ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються, пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від`їздом за кордон, за час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

При цьому необхідно зазначити, що вищенаведені положення законодавства України є чинними, неконституційними не визнавалися.

Так, Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р. у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV.

Пункт 2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачав, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а друге речення ст. 51 цього ж закону встановлювало, що - під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Аналіз вищенаведених норм закону, які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р., дає можливість зробити висновок про те, що ці норми стосуються виключно питання припинення виплати раніше призначеної на території України пенсії і жодним чином не регулюють питання призначення пенсії жодній з категорій пенсіонерів, при цьому необхідно враховувати, що мотивувальна частина цього рішення Конституційного суду також не містить будь-яких висновків щодо питань призначення пенсії, тому зміна застосування положень пенсійного законодавства, що виникли у зв`язку з прийняттям рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р., жодним чином не стосуються позивача, якій станом на час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії - липень 2018р., та до суду- лютий 2019р. , і на момент розгляду цієї справи судом, пенсія згідно законодавства України не призначалася і не виплачувалася.

При цьому також необхідно враховувати, що позивач у грудні 1998 року виїхала на постійне проживання до держави Ізраїль, на момент її виїзду пенсія на території України їй не призначалась та не виплачувалась та між Україною та Державою Ізраїль відсутній ратифікований Верховною Радою України міжнародний договір, яким би були врегульовані відносини із виплати пенсій, призначених в Україні пенсіонерам, які виїхали на постійне місце проживання у Державу Ізраїль.

Відповідно до пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р. (далі - Порядок), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника, подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 2.9. Порядку передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання (пункт 2.22. Порядку).

Судом встановлено, що представником позивача до заяви, яка була ним подана в інтересах позивача, про призначення їй пенсії було надано копію посвідчення особи №319457909 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке видане 02.07.2015р. Міністерством внутрішніх справ держави Ізраіль / а.с. 27-29 том 1/, відповідно до якого ОСОБА_1 , позивач у справі, має статус громадянина, але цей документ не може бути визнаним належним документом, який посвідчує особу громадянина України, що звернувся за призначенням пенсії, подання якого передбачено вимогами вищезазначеного Порядку.

Щодо наданої під час розгляду справи судом ксерокопії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, який видано 04.12.1997р. на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , то вказаний документ був дійсним до 04.12.2007р., після чого термін його дії продовжено до 04.12.2017р. , і на момент виникнення спірних відносин він втратив чинність та не може посвідчувати особу. При цьому колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що закінчення терміну дії паспорту громадянина України для виїзду за кордон не позбавляє громадянина України гарантованих прав, не ставить особу у положення коли він позбавляється громадянства, але ці обставини не звільняють позивача (представника позивача) від необхідності надання, разом з заявою про призначення пенсії, документу, який посвідчує те, що позивач є громадянином України та засвідчує особу позивача її місце проживання (реєстрації), яким у розумінні ст. 5 Закону України «Про громадянство України» є паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом під час розгляду цієї справи у їх сукупності та приймаючи до уваги, що під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем під час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії не дотримано вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в частині подання документу, що посвідчує її особу, колегія суддів вважає, що відповідач зробив правомірний висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому колегія суддів вважає, що відповідач у справі при прийнятті рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії №87/07 від 09.11.2018р., яке є предметом оскарження у цій справі, діяв відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, і судом першої інстанції об`єктивно, повно та всебічно з`ясовано усі обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини, та ухвалено законне рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, а враховуючи, що під час апеляційного розгляду даної справи порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваного судового рішення, не встановлено тому колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції від 15.05.2019р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 311,315,316,321,322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.05.2019р. у справі №280/579/19- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано - 08.10.2019р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов