Справа № 560/1188/19
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1188/19

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

09 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Клюцук В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року (м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком з 01.12.2014 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 384,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі .

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, відповідач зазначає, що міжнародний договір між Україною та Державою Ізраїль в сфері соціального забезпечення громадян не ратифіковано та постійним місцем проживання ОСОБА_2 є Держава Ізраїль. Також, у ОСОБА_2 відсутні документи про постійне місце реєстрації на території України, тому права на відновлення раніше призначеної пенсії за віком у позивача не має. Додатково зазначив, що у зв`язку із виїздом позивача на постійне місце проживання до Держави Ізраїль виплата пенсії на території України їй припинена з 01.06.2015 року. Також, представник відповідача зазначає, що позивач подала позовну заяву з пропуском строку звернення до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_2 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_1 , виданий органом 6819 від 15 жовтня 2012 року, перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Дунаєвецькому районі Хмельницької області, як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 03.07.2002 року.

На підставі заяви ОСОБА_2 , з 11.11.2014 року її було знято з реєстрації місця проживання, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

30.12.2014 року позивач виїхала з України до Держави Ізраїль на постійне місце проживання.

У зв`язку із виїздом ОСОБА_2 на постійне місце проживання до Держави Ізраїль їй припинено виплату пенсії з 30.11.2014 року, про що свідчить довідка Управління Пенсійного фонду України у Дунаєвецькому районі Хмельницької області №1875 від 09.12.2014 року, копія якої міститься в матеріалах справи.

Встановлено, що 05.10.2018 року позивачу стало відомо про те, що право на отримання пенсії за віком, у зв`язку з виїздом за кордон вона не втратила.

Оскільки, позивач проживає на території Держави Ізраїль, є особою похилого віку, особисто приїхати до України та подати усі необхідні документи не мала можливості, вона уповноважила свого представника на вчинення дій в її інтересах.

Так, представник позивача, діючи на підставі належним чином оформленої довіреності, 08 листопада 2018 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про поновлення виплати ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії, до якої додав також особисту заяву ОСОБА_2 про призначення/перерахунок (поновлення) пенсії за віком з розпискою-повідомленням, апостильовану у встановленому порядку, копію нотаріально посвідченого та апостильованого паспорту серія НОМЕР_1 громадянина України для виїзду за кордон.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом від 12.12.2018 року №39447/03 повідомило позивачу, що підстав для поновлення виплати їй пенсії немає у зв`язку з тим, що постійним місцем проживання позивача є Держава Ізраїль, також у неї відсутні документи про постійне місце реєстрації на території України, а міжнародний договір між Україною та Державою Ізраїль в сфері соціального забезпечення громадян не ратифіковано.

Рішення про відмову в поновленні пенсії у вигляді розпорядчого акту пенсійним органом не приймалось.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулась з позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами, а тому відмова відповідача поновити виплату пенсії позивачу є протиправною.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

З огляду на наведене, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу Управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, яким визнано неконституційними положення Закону, на підставі яких позивачу було припинено виплату пенсії, у неї виникло право на відновлення виплати пенсії за віком.

Судом встановлено, що Управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області разом із заявою про призначення пенсії (поновлення раніше призначеної пенсії) були подані представником позивача усі необхідні документи, передбачені вимогами закону, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про не доведення відповідачем правомірності дій та прийнятого ним рішення, а отже про необхідність визнання протиправною відмови управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, оформленої листом від 12.12.2018 року №39447/03 у поновленні виплати ОСОБА_2 пенсії за віком.

В той же час, суд першої інстанції дійшов висновку, що поновлення призначеної пенсії позивачу підлягає з 01.12.2014 року. З приводу вказаного, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009, тобто з 07 жовтня 2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. З цього часу відповідач зобов`язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте наявність обов`язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності дотримання встановлених законом строків звернення до суду, у разі звернення до суду за захистом свого права. Отже, після прийняття та опублікування Рішення № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року та невідновлення виплати пенсії, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на вищевказане, позовні вимоги в частині поновлення виплати позивачу пенсії підлягають задоволенню з 8 листопада 2018 року (з дня звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області), а позовні вимоги за період з 1 грудня 2014 року по 7 листопада 2018 року включно, підлягають залишенню без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 607/19541/15-а, від 31 січня 2019 року у справі № 520/9721/16-а, від 08 серпня 2019 року у справі № 426/7157/16-а.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання провести індексацію і компенсацію втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначаються правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно змісту статті 1 вказаного Закону визначається, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Отже, індексація грошового забезпечення є державною гарантією, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною 2 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Водночас, пунктом 4-5 Прикінцевих положень вказаного Закону передбачено, що збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який застосовується для обчислення пенсій, передбачене частиною 2 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", проводиться починаючи з 2021 року.

Абзацом 2 частини 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно з вимогами статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під нарахованими доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає у випадку порушення встановлених строків виплати доходів, які були нараховані, але своєчасно не виплачені з вини відповідного органу.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана у постанові від 11 липня 2018 року по справі за № 487/6923/16-а.

Відтак, на цей час такі позовні вимоги є передчасними, але можуть бути вирішені судом після нарахування пенсії позивачу за вказаний період.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 768,40 грн. В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, на користь позивача необхідно присудити 384,20 грн. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 травня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Позовні вимоги за період з 1 грудня 2014 року по 7 листопада 2018 року включно залишити без розгляду.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком з 08 листопада 2018 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 жовтня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.