Справа № 300/1406/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/9578/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Луцишин В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року (рішення ухвалене у м. Івано-Франківськ, судом у складі головуючого судді Григорука О.Б., повний текст рішення суду складено 05 серпня 2019 року) у справі № 300/1406/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив:

визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни заступником начальника слідчого відділення Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області майором міліції ОСОБА_1 ;

визнати протиправним на скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області №594 від 11.04.2019, в частині накладення дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції заступника начальника слідчого відділення Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області майора міліції ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області №123 о/с від 12.04.2019 про звільнення зі служби в поліції заступника начальника СВ Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області майора поліції Курко В. ОСОБА_3 , на підставі п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

поновити його на посаді заступника начальника слідчого відділення Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, зарахувавши час вимушеного прогулу до вислуги років;

стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування апеляційних вимог позивач посилається на те, що в основу висновку комісія покладає не повністю доведену вину, а сам факт повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, зазначаючи, що такий факт підриває авторитет органів поліції, основним критерієм оцінки яких є рівень довіри населення. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував принципу презумпції невинуватості, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Зазначає, що відповідач не мав підстав для затвердження матеріалів службового розслідування у зв`язку з не повідомленням його про здійснення службового розслідування та щодо необхідності надання ним пояснень, не ознайомлення його з матеріалами службового розслідування. Також судом не враховано, що відповідач мав обмежитися відстороненням його від посади на час здійснення кримінального провадження, як передбачено частиною третьою статті 70 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. По суті заперечення на апеляційну скаргу співпадають з мотивами та висновками, здійсненими в судовому рішенні судом першої інстанції.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1 з 15.08.1999 року перебував на службі в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року в Національній поліції України. З 26.11.2018 року перебував на посаді заступника начальника слідчого відділення Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 02.04.2019 №533 призначено проведення службового розслідування на підставі статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та п. 2 Порядку проведення службових розслідувань в Національній поліції України, затвердженого наказом МВС від 07.11.2018 №893. Вказане службове розслідування призначено з посиланням на документування 02.04.2019 факту отримання неправомірної вигоди в сумі 5000 доларів США заступником начальника слідчого відділення Тисменицького відділу поліції ГУНП Івано-Франківської області, про що зазначено в наказі (а.с.77).

Дисциплінарною комісією в складі: майора поліції ОСОБА_4 ., підполковника поліції ОСОБА_5 , підполковника поліції ОСОБА_6 В ОСОБА_7 , підполковника поліції ОСОБА_8 за результатами проведеного службового розслідування у формі письмового провадження за фактом порушення службової дисципліни заступником начальника слідчого відділення Тисменицького відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області майором поліції ОСОБА_1 , складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками Тисменицького ВП ГУНП, який затверджений начальником ГУНП в Івано-Франківській області 11.04.2019.

Комісія дійшла висновку, що позивач допустив грубе порушення службової дисципліни та порушення вимог ст. 2, 8, 18 та 23 Закону України Про Національну поліцію, ст. 22 Закону України Про запобігання корупції, ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських та своїми діями підірвав авторитет органів поліції, основним критерієм оцінки діяльності яких є рівень довіри населення (а.с.96-104).

11.04.2019 Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області прийняло наказ №594 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Тисменицького ВП Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, згідно якого за порушення службової дисципліни, вимог ст.ст. 2, 8, 18 та 23 Закону України Про Національну поліцію, статті 22 Закону України Про запобігання корупції статей 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, розділу ІІ пункту 1 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України №1179 від 09.11.2016 вирішено звільнити позивача із Національної поліції України (а.с.105-107).

12.04.2019 Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області наказом №123 о/с позивача згідно пункту 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію (а.с.30) звільнено зі служби в поліції за підпунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення).

04.06.2019 ОСОБА_1 отримав в управлінні кадрового забезпечення ГУНП в Івано-Франківській області витяг з наказу №123 від 12.04.2019, трудову книжку АФ №220259, приписне посвідчення від 10.02.1999 та припис для постановки на військовий облік від 12.04.2019, що підтверджується розпискою (а.с.15).

04.06.2019 позивач подав заяви, адресовані начальнику ГУНП в Івано-Франківській області, в яких просив надати для ознайомлення матеріали службового розслідування та наказ про дисциплінарне стягнення, а також надати копії матеріалів службового розслідування (а.с.18-19).

Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області листом від 18.06.2019 №2494/108/12-2019 повідомило про можливість ознайомлення з всіма документами службового розслідування в робочий час у ВІОС УКЗ Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (а.с.51).

Не погоджуючись з обумовленими наказами, позивач звернувся до суду з позовом про їх оскарження.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз матеріалів службового розслідування по факту порушення позивачем службової дисципліни та наданих в судовому засіданні пояснень позивача та відповідача, свідчить про те, що при визначенні дисциплінарного стягнення позивачу звільнення зі служби, відповідач, врахувавши обставини вчинення проступку, обставини за яких його скоєно, вважав, що проступок позивача відноситься до важких, оскільки порочить високому званню поліцейського та підриває авторитет органів Національної поліції України, основним критерієм оцінки діяльності яких є рівень довіри населення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень. Підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення ним службової дисципліни, тобто судом в межах розгляду цієї справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення кримінального правопорушення, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку. При цьому, наявність факту притягнення до кримінальної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав. Дисциплінарний статут не визначає чіткої послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це, в свою чергу, наділяє уповноважену особу правом самостійно визначити вид стягнення в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку. Таким чином, оскаржувані позивачем висновок службового розслідування та накази відповідають вимогам чинного законодавства та підстав для їх скасування судом не встановлено. Інші позовні вимоги є похідними, і як наслідок в цій частині задоволенню також не підлягають.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України Про Національну поліцію служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно частини 1 статті 19 Закону України Про Національну поліцію у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина 2 статті 19 Закону України Про Національну поліцію).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Статтею 1 Закону України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України встановлено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Частиною 3 статті 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського серед іншого бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Згідно положень статті 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Як встановлено судом вище, на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області 02.04.2019 №533 призначено проведення службового розслідування на підставі статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та п. 2 Порядку проведення службових розслідувань в Національній поліції України, затвердженого наказом МВС від 07.11.2018 №893. Створеною комісією проведено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками Тисменицького ВП ГУНП, результати якого відображено у висновку від 11.04.2019, затвердженого начальником Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області полковником поліції Голубош В ОСОБА_9 . (а.с. 96-104).

У висновку службового розслідування від 11.04.2019 встановлено, що при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні, поступила заява підозрюваного, що працівниками слідчого відділення Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області вчинено вимагання неправомірної вигоди за уникнення від кримінальної відповідальності.

02.04.2019 працівниками Територіального управління ДБР, розташованому у м. Львові, задокументовано у службовому кабінеті позивача в приміщенні Тисменицького відділу Національної поліції в Івано-Франківській області факт отримання неправомірної вигоди в сумі 5000 доларів США заступником начальника слідчого відділення Тисменицького відділу Головного управління Національної поліції України Курком Віталієм ОСОБА_10 . Зазначений факт виявлено та задокументовано внаслідок проведення слідчо-оперативних дій в межах досудового розслідування внесеного до ЄРДР за № 0000275 від 31.03.2019, в тому числі за наслідками проведеного обшуку 02.04.2019 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова Гирича С.В. від 01.04.2019 (а.с. 78-83).

Під час службового розслідування відібрано пояснення у начальника слідчого відділення Тисменицького відділу Шубинця І ОСОБА_7 Ю ОСОБА_7 , начальника Тисменицького відділу ГУНП в Івано-Франківській області Кавінського І.В., начальника кадрового забезпечення Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області Стрипи М.Т.

За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що позивачем вчинено грубе порушення службової дисципліни, а саме порушення вимог ст.ст. 2, 8, 18 та 23 Закону України Про Національну поліцію, статті 22 Закону України Про запобігання корупції статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, розділу ІІ пункту 1, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України №1179 від 09.11.2016, а також своїми діями позивач підірвав авторитет органів поліції, основним критерієм оцінки діяльності яких є рівень довіри населення.

Відповідно до пункту 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Частиною 3 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Апеляційний суд зазначає, що при визначенні дисциплінарного стягнення позивачу звільнення зі служби, відповідач, врахувавши обставини вчинення проступку, обставини за яких його скоєно, вважав, що проступок позивача відноситься до важких, оскільки порочить високе звання поліцейського та підриває авторитет органів Національної поліції України, основним критерієм оцінки діяльності яких є рівень довіри населення.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення ним службової дисципліни, тобто судом в межах розгляду цієї справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення кримінального правопорушення, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку. При цьому, наявність факту притягнення до кримінальної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

Дисциплінарний статут не визначає чіткої послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це, в свою чергу, наділяє уповноважену особу правом самостійно визначити вид стягнення в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин принципу презумпції невинуватості, то колегія суддів зазначає, що підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення ним службової дисципліни, тобто ні відповідачем, ні судом першої інстанції в межах розгляду цієї справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення злочину, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.

Так, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Окремо колегія суддів зазначає, що в даному випадку, особою було вчинено діяння, несумісне з його посадою. Так, позивачем вчинений проступок, який проявився у порушенні статті 2, 8, 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІ «Правил етичної поведінки поліцейських» затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179.

Разом з тим, рішення про захід впливу у вигляді звільнення вжито до позивача за дії, що виразились у скоєнні проступку, що підриває авторитет поліції і її працівників в очах громадськості, порушення етики поведінки поліцейського, чим допущено порушення службової дисципліни.

Відтак, наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних підставах, натомість, встановлення вини позивача у скоєнні злочину є компетенцією кримінального суду.

Водночас, колегія суддів зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Отож, посилання позивача на порушення статті 62 Конституції України є необґрунтованими, оскільки Суд не вирішує питання обґрунтованості такого обвинувачення в межах кримінального провадження.

Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок позивача виявився у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Така оцінка відповідача пов`язана із діями, які були виявлені під час досудового розслідування у межах кримінального провадження щодо вимагання неправомірної вигоди за не притягнення до кримінальної відповідальності.

Позивач помилково вважає, що саме порушення проти нього кримінального провадження було підставою для дисциплінарної відповідальності. Тоді як оскаржуваний наказ відповідача та рішення суду першої інстанції обґрунтовані вчиненням ним дисциплінарного проступку. Рішення у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у цьому випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі Кримінального кодексу України. Предметом цього спору є порушення позивачем службової дисципліни.

Поряд з цим, колегією суддів враховано, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Не можуть також вважатися релевантними посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини від 06.12.1988року у справі «Боарбара, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії». Навівши це рішення, позивач вказує на порушення судами при вирішенні спору презумпції невинуватості. Однак, суди не визнавали та не підтверджували вину позивача у скоєнні злочину, в якому його підозрювали. Обставини винуватості позивача у кримінальному провадженні не входять до предмету доказування спору про правомірність накладення дисциплінарного стягнення. Суди дали оцінку діям позивача у контексті порушення ним службової дисципліни, що і було підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Наведене підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 березня 2019 року (справа № 804/676/18), від 12 вересня 2019 року (справа №420/5153/18), постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року (справа 9901/931/18), від 18.06.2019 року (справа 9901/699/18), в яких зазначено, що відсутність обвинувального вироку щодо позивача не свідчить про відсутність ознак дисциплінарного проступку (невиконання чи неналежне виконання позивачем службової дисципліни) в його діях.

Крім того, колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги, що відповідач мав обмежитися відстороненням його від посади на час здійснення кримінального провадження, як передбачено частиною третьою статті 70 Закону України «Про Національну поліцію». Ця норма лише визначає можливість відсторонення поліцейського, щодо якого здійснюється кримінальне провадження у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України. Вона, однак, не стосується дисциплінарної відповідальності, а відсторонення від посади не є видом дисциплінарного стягнення.

Стосовно ж доводів позивача з приводу відсутності підстав для затвердження матеріалів службового розслідування у зв`язку з не повідомленням позивача про здійснення службового розслідування та щодо необхідності надання ним пояснень, не ознайомлення позивача з матеріалами службового розслідування, то як слідує з матеріалів службового розслідування та рапорту начальника ВІОС ККЗ ГУНП в Івано-Франківській області підполковника поліції ОСОБА_5 від 05.04.2019 року (а.с.90) з метою отримання пояснень у майора поліції ОСОБА_1 ним здійснено телефонний дзвінок на мобільний телефон його адвоката Ломничука Ю.Ю. №, який повідомив, що ОСОБА_1 був допитаний слідчим Територіального управління ДБР, розташованого у м. Львові, де відповів на всі питання. Відповідно до ст. 63 Конституції ОСОБА_1 від надання будь-яких пояснень відмовився.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що 03.04.2018 року позивача повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. 04.04.2019 року Львівським міським судом обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави для ОСОБА_1 . Таким чином, у період з 02.04.2019 року по 05.04.2019 року (період телефонної розмови з адвокатом ОСОБА_11 ) позивач перебував під вартою.

Частиною 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;

2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;

3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами;

4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;

5) користуватися правничою допомогою.

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії (ч.6, 7 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу (ч.11 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Представником поліцейського може бути адвокат, повноваження якого підтверджені копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордером та копією договору із представником. Представник користується правами поліцейського, щодо якого проводиться службове розслідування, крім прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо поліцейським і не може бути доручена представнику, а також користується правами з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами, з моменту надання дисциплінарній комісії підтвердних документів (ч.12 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Натомість, як слідує з матеріалів справи, відповідач приведених положень Дисциплінарного статуту не дотримався, не повідомив позивача в установленому порядку та спосіб про необхідність надіслання пояснень на зазначену дисциплінарною комісією адресу та не ознайомив позивача з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування.

Стосовно ж повідомлення адвоката Ломничук Ю.Ю. про необхідність надання позивачем пояснень, то обраний відповідачем спосіб повідомлення не відповідає положенням ч. 6, 7, 11, 12 ст.18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Окрім того, відповідачем не доведено обставин, стосовно того що ОСОБА_11 є адвокатом, який уповноважений був договором та ордером на представництво інтересів позивача у період телефонної розмови (05.04.2019 року). Таким чином, доводи апеляційної скарги у названій частині знайшли своє підтвердження.

Водночас, колегією суддів враховано, що наявність такого процесуального порушення, як неврахування права особи на участь в процесі службового розслідування та прийняття рішення про застосування відповідачем дисциплінарного стягнення, не ознайомлення позивача з матеріалами службового розслідування не може бути самостійною правовою підставою для звільнення відповідача від дисциплінарної відповідальності за наявності обставин, які вказують на скоєння дисциплінарного проступку.

В ході розгляду справи позивачу надано можливість ознайомитися з матеріалами службового розслідування, які долучені відповідачем до матеріалів справи. Також судом надано можливість позивачу викласти свої пояснення та доводи, які не були приведені ним в ході службового розслідування з метою забезпечення прав позивача щодо врахування таких пояснень та доводів при оцінці обставин щодо наявності у його діях однак дисциплінарного проступку та правомірності прийняття оскаржуваних наказів.

Однак, приведені позивачем пояснення та доводи не спростовують обставин щодо скоєння позивачем проступку, який підриває авторитет поліції і її працівників в очах громадськості, порушення етики поведінки поліцейського, чим допущено порушення службової дисципліни.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку та визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд вважає, що більшість аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, отримали достатню оцінку з боку суду в тій мірі, щоб вважати рішення судів обґрунтованими.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року у справі № 300/1406/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 10 жовтня 2019 року.