Справа № 120/2099/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 р. Справа № 120/2099/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю

секретаря судового засідання Михайловського М.В.,

представника позивача Ладуби А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2019 позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 29.05.2019 № 2-8685/15-19-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким позивачці відмовлено у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок орієнтовною площею 2,00 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Петрашівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту);

- зобов`язати відповідача розглянути клопотання позивачки із урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні, та прийняти рішення з урахуванням вимог ст. 79-1, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України та пункту 8 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, у виді наказу, яким надати позивачці дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га, із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Петрашівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 26.03.2019 позивачка та інші особи звернулись до відповідача з колективним клопотанням про надання їм дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, державної форми власності, за кадастровим номером :04:002:0268 (загальна площа земельної ділянки 19,08 га), орієнтовною площею по 2,0 га на кожного із заявників окремо, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Петрашівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Проте оскаржуваним наказом відповідач відмовив позивачці у наданні вказаного дозволу, посилаючись на те, що бажана земельна ділянка входить до масиву з кадастровим номером :04:002:0268, що включений до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на які можуть бути реалізовані на земельних торгах. Позивачка вважає відмову відповідача незаконною і такою, що порушує її права та інтереси, а тому за їх захистом звертається до суду.

Ухвалою суду від 05.07.2019 позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху з наданням позивачці строку для усунення недоліків позовної заяви шляхом доплати судового збору у визначеному законом розмірі.

Ухвалою суду від 25.07.2019 позивачці продовжено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви, встановлений ухвалою суду від 05.07.2019 про залишення позовної заяви без руху.

05.08.2019 до суду надійшла заява позивачки про усунення недоліків позовної заяви, якою недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалах від 05.07.2019 та від 25.07.2019, усунуто.

Ухвалою суду від 09.08.2019 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення копії ухвали для надання відзиву в порядку, визначеному статтею 162 КАС України.

29.08.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач зазначає, що згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 62 від 22.06.2018 вказана у клопотанні позивачки земельна ділянка входить до масиву, який включений до переліку земель, права оренди на які можуть бути реалізовані на земельних торгах. Також відповідач зазначає, що 19.06.2019 земельна ділянка із кадастровим номером :04:002:0268 поділена на дві частини, внаслідок чого зареєстровано дві окремі земельні ділянки з іншими кадастровими номерами. Водночас ділянка з кадастровим номером :04:002:0268 на Публічній кадастровій карті України перебуває у відомостях про архівні ділянки. Відтак відповідач вважає доводи позивачки необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

20.09.2019 від представника позивачки до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначається, що відповідно до даних офіційного сайту Держгеокадастру у Вінницькій області станом на 21.06.2019 відсутня інформація про земельну ділянку за кадастровим :04:002:0268, площею 19,0896 га, як таку, що виставляється на аукціон земельних ділянок. Крім того, в силу вимог абзацу 2 частини першої статті 136 Земельного кодексу України у переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності, які виставляються на земельні торги окремими лотами обов`язково мають зазначатися площа, кадастровий номер земельної ділянки та умови її продажу. Однак станом на час звернення позивачки з клопотанням до відповідача земельна ділянка площею 12 га, що підлягала реалізації через аукціон, не існувала, а її державна реєстрація відбулась 24.06.2019, тобто після прийняття оспорюваного наказу. Також позивач просить суд врахувати, що до переліку земельних ділянок, що виставляються на земельні торги, може бути включено земельну ділянку лише за умови присвоєння їй кадастрового номеру, тобто сформовану земельну ділянку. Натомість згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 62 від 22.06.2018 до переліку земельних ділянок було включено земельну ділянку площею 16 га, яка не мала присвоєного кадастрового номера.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві та відповіді на відзив. Просить суд позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні від 23.09.2019 представник відповідача позов заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Вважає правомірною відмову у наданні позивачці дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки бажана земельна ділянка була включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, права оренди на які можуть бути реалізовані на земельних торгах.

В останнє судове засідання представник відповідача не з`явився та подав клопотання про розгляд справи без його участі. Тому на підставі положень ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 205 КАС України розгляд справи здійснюється за відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення сторін та оцінивши наявні у справі докази, суд встановив, що 26.03.2019 позивачка ОСОБА_2 разом з іншими громадянами звернулась із колективним клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 га на кожного із заявників, на території Петрашівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки :04:002:0268, площа 19,0896 га.

Згідно з описом прийнятих документів, до вказаного клопотання позивачкою додано графічний матеріал на земельну ділянку із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, копію паспорту та ідентифікаційного номеру, а також копію інформації з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки.

За наслідком розгляду вищевказаного колективного звернення, відповідачем прийнято наказ від 29.05.2019 № 2-8685/15-19-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким позивачці відмовлено у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок орієнтовною площею 2,00 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Петрашівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

В наказі зазначено, що зображена на графічних матеріалах земельна ділянка входить до масиву з кадастровим номером :04:002:0268, що включений до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на які можуть бути реалізовані на земельних торгах. Відтак згідно з ч. 3 ст. 136 Земельного кодексу України такі земельні ділянки не можуть відчужуватись, передаватись в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з таких мотивів.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає та реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України) передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Аналіз наведених вище правових норм вказує на те, що формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою, крім випадків формування їх шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих ділянок, що, в свою чергу, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га.

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Статтею 50 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 № 858-IV (далі - Закон № 858-IV) визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Відповідно до ст. 25 Закону № 858-IV види документації із землеустрою, до яких, крім проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, належать, зокрема, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Частиною другою статті 55 Закону № 858-IV передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЗК України надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Отже, для розроблення технічної документації із землеустрою зацікавлена особа звертається до органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади щодо отримання дозволу.

Водночас статтею 118 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу, зокрема невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Натомість в оспорюваному наказі не вказано, в чому полягає невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку бажає отримати позивачка, вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Як зазначає відповідач, спірна земельна ділянка на час прийняття наказу була виставлена на земельні торги, а тому щодо неї не міг надаватися дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою.

Оцінюючи такі доводи, суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 136 ЗК України організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Отже, законодавцем чітко визначено, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів. Тож визначальним є факт включення земельної ділянки до переліку земель, які виставлені на земельні торги, в порядку, визначеному законом.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд (постанова від 29.05.2019 у справі № 2040/7204/18).

Таким чином, у відповідному переліку має бути обов`язково зазначено кадастровий номер земельної ділянки та її площа.

При цьому суд зауважує, що, як вже зазначалось вище, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Пунктом 26 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі - Порядок № 1051), визначено, що ідентифікатором земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є її кадастровий номер.

Кадастровий номер земельної ділянки не відображає її приналежність до будь-якої адміністративно-територіальної одиниці в межах державного кордону.

Відповідно до пунктів 27, 29 Порядку № 1051 обліковим номером об`єкта Державного земельного кадастру (крім земельної ділянки) є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється об`єкту Державного земельного кадастру (крім земельної ділянки) під час внесення відомостей про нього до Державного земельного кадастру і зберігається за ним протягом усього часу існування.

Обліковий номер об`єкта Державного земельного кадастру присвоюється з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Інформація про облікові номери об`єктів Державного земельного кадастру зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.

Обліковий номер об`єкта Державного земельного кадастру (крім земельної ділянки) складається з таких структурних елементів:

КГО : ВОК : ПНО,

де КГО - тризначне число, яке є кодом групи об`єктів Державного земельного кадастру (крім земельних ділянок) згідно з додатком 2;

ВОК - шестизначне число, яке є позначенням виду об`єкта Державного земельного кадастру (крім земельної ділянки) певної групи згідно з додатками 1, 3-6;

Значення ВОК для масиву земель сільськогосподарського призначення встановлюється з урахуванням номера поля (за наявності), визначеного у відповідних проектах формування території і встановлення меж сільських, селищних рад;

ПНО - десятизначне число, яке є порядковим номером об`єкта Державного земельного кадастру (крім земельних ділянок) (максимальна кількість об`єктів Державного земельного кадастру (крім земельної ділянки) з однаковим кодом та позначенням виду становить ), а для відомостей про межі адміністративно-територіальних одиниць порядковий номер об`єкта Державного земельного кадастру відповідає коду Класифікатора об`єктів адміністративно-територіального устрою України ДК 014-97.

Структурні елементи облікового номера об`єкта Державного земельного кадастру (крім земельної ділянки) відокремлюються один від одного двокрапкою.

Кадастровим номером земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Кадастровий номер земельної ділянки присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється.

У разі поділу чи об`єднання земельній ділянці присвоюється новий кадастровий номер.

Кадастровий номер земельної ділянки складається з таких структурних елементів:

НКЗ : НКК : НЗД,

де НКЗ - номер кадастрової зони, який визначається згідно з пунктом 34 цього Порядку;

НКК - номер кадастрового кварталу, який визначається згідно з пунктом 34 цього Порядку;

НЗД - чотиризначний номер земельної ділянки в межах кадастрового кварталу (максимальна кількість земельних ділянок у межах кадастрового кварталу становить 9999).

Структурні елементи кадастрового номера земельної ділянки відокремлюються один від одного двокрапкою.

Структурні елементи кадастрового номера земельної ділянки визначаються на підставі:

індексної кадастрової карти (плану);

даних, що містяться у Державному земельному кадастрі;

відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки, зазначених у документації із землеустрою та відповідному електронному документі.

Отже, у разі якщо земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, така земельна ділянка вважається сформованою. Відповідно, у разі прийняття рішення щодо включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами, серед іншого, в переліку обов`язково має бути зазначено кадастровий номер та площа земельної ділянки, а також умови її продажу.

Поряд з цим, як видно з наданого суду наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 62 від 22.06.2018, в переліку земельних ділянок значиться земельна ділянка площею 16 га, розташована на території Петришівської сільської ради, з номером кадастрового кварталу :04:002. Водночас з публічної картки, яка додана до клопотання позивачки, слідує, що позивачка подала клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0268 площею 19,0896 га.

При цьому у ході розгляду справи суду не надано належних доказів, які б підтверджували факт включення земельної ділянки із кадастровим номером :04:002:0268 та площею 19,0896 га до переліку земель державної власності, право на які може бути реалізовано на земельних торгах.

Крім того, суд критично оцінює посилання відповідача на те, що присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці здійснюється вже після її включення до переліку, адже положення абз. 2 ч. 1 ст. 136 ЗК України передбачають включення до переліку саме лотів, що свідчить про завершення станом на час формування переліку процедури підготовки лотів до торгів.

Відтак суд доходить висновку, що відповідачем не доведено тієї обставини, що на час прийняття оспорюваного наказу земельна ділянка, щодо якої позивачкою було подано клопотання, у визначеному законом порядку була виставлена на земельні торги.

Таким чином, зазначені у наказі підстави для відмови у наданні позивачці дозволу на розроблення проекту землеустрою не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Отже, відмова відповідача у наданні позивачці такого дозволу визнається судом протиправною. Відповідно, наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 29.05.2019 № 2-8685/15-19-СГ підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку позовним вимогам щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивачки та надати дозвіл на розроблення технічної документації, суд керується такими мотивами.

Як вже зазначалось, згідно з чинним законодавством відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування за наслідком розгляду клопотання та аналізуючи пакет доданих до нього документів, дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

Тобто саме до повноважень відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування віднесено вирішення питання щодо надання такого дозволу. Водночас під час розгляду справи суд позбавлений можливості, по-перше, виключити наявність інших обставин, що можуть бути законною підставою для відмови у наданні дозволу і, по-друге, встановити факт відсутності законних підстав для відмови у наданні дозволу на момент виконання судового рішення.

За цих обставин і враховуючи те, що законодавець чітко визначив порядок отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, на думку суду, відсутні підстави без дотримання такої процедури зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати наперед визначене рішення та фактично підміняти державний орган. Відтак в цій частині позов не може бути задоволений.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, наказ відповідача про відмову у наданні позивачці дозволу на розроблення проекту землеустрою є протиправним та підлягає скасуванню. Відтак, на переконання суду, належним способом захисту та поновлення порушених прав позивачки буде зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивачки від 26.03.2019 про надання вказаного дозволу, з урахуванням правової оцінки, наданої у цьому судовому рішенні.

Оскільки судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання, а обставини справи не вказують на необхідність встановлення судового контролю за виконанням прийнятого судом рішення в зобов`язальній частині, суд не вбачає достатніх підстав для покладення на відповідача обов`язку подати звіт про виконання судового рішення у відповідності до ст. 382 КАС України, про що просить позивачка.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Перевіривши основні доводи сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачкою, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, оскільки позов задоволено частково, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 768,40 грн підлягають відшкодуванню в сумі 512,27 грн, тобто пропорційно до розміру задоволених вимог, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за № 2-8685/15-19-СГ від 29 травня 2019 року про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок орієнтовною площею 2,00 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Петрашівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 26 березня 2019 року про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок орієнтовною площею 2,00 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Петрашівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 512,27 грн (п`ятсот дванадцять гривень 27 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 10.10.2019.

Суддя Сало Павло Ігорович