Справа № 160/6371/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Справа № 160/6371/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, -
09.07.2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати:
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що вказані у акті порушення викладені не об`єктивно, не чітко та такі факти не підтверджені належними та допустимими доказами. Вказав, що до перевірки було надано усі первинні документи в повному обсязі. На думку позивача, доводи, викладені в акті перевірки, є такими, що не відповідають дійсності, встановлення в акті порушень податкового законодавства з боку позивача є незаконним, а оскаржувані рішення є протиправними, необґрунтованими та такими, що порушують права та інтереси позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
09.08.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити, зазначив, що висновки акту перевірки є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству; під час перевірки були встановлені порушення позивачем податкового законодавства, у зв`язку із чим прийняті оскаржувані рішення.
23.08.2019 року позивач надав до суду відповідь на відзив, вказував, що відомості акту перевірки не відповідають дійсності, надані до перевірки первинні документи спростовують наведені у акті доводи.
Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Згідно висновків акту перевіркою встановлені наступні порушення:
6) п. 189.1 ст. 189, п. 201.1, п. 201.2, п. 201.10 ст. 201 в частині несвоєчасної реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування, в результаті чого підлягають застосуванню штрафні санкції відповідно до п. 120-1.1 Податкового кодексу України в сумі 5617,37 грн.
Не погодившись із вказаними рішеннями, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців визначений ст. 177 Податкового кодексу України.
Згідно із п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподаткованим доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.
Пунктом 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування.
Відповідно до пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до інших витрат відносяться витрати відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відповідно до пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат підприємця:
витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення визначених цією статтею;
документально не підтверджені витрати.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 Податкового кодексу України, якою визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Позивачем надано до перевірки первинні документи за період 01.01.2016-31.12.2018 роки, зокрема, прибуткові накладні, видаткові накладні, акти виконаних робіт, виписки про рух коштів на рахунках, договори з контрагентами, податкову звітність.
Перевіркою встановлено порушення вимог п. 177.2 ст. 177, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме завищення валових витрат та заниження оподатковуваного доходу за період з 01.07.2016 року по 31.12.2018 року, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за перевіряємий період на суму 3751,00 грн., у тому числі: за 2016 рік 942,72 грн., за 2017 рік 2196,36 грн., за 2018 рік 611,92 грн.
Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідно до розрахунків податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, що є додатком Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, вказані наступні назви видів економічної діяльності, за здійснення якого одержано дохід: перший основний вид діяльності - «Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням»; другий вид діяльності: 2016 рік - «Рекламні агентства», 2017 рік - «Рекламні агентства», 2018 рік - «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».
На письмові запити перевіряючого позивачем була надана уточнена та підтверджена інформація разом із копіями відповідних первинних документів щодо вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із господарською діяльністю.
До інших витрат позивачем були віднесені загальні витрати по всім видам діяльності по орендній платі, що підтверджується бухгалтерською довідкою від 01.07.2019 року №1.
Згідно бухгалтерської довідки від 01.07.2019 року №1 витрати були перерозподілені, а саме:
Договір №2/01/16 оренди нежитлових приміщень від 01.01.2016 року, ФО ОСОБА_2 Михайло Аронович, строк оренди 30 місяців, оплата 1-й місяць 100 грн., всі наступні 4000 грн.;
Договір №3/01/16 оренди нежитлових приміщень від 01.01.2016 року ФО ОСОБА_3 , строк 30 місяців, оплата 1-й місяць 100 грн., всі наступні 3500 грн.;
- у 2017 році до інших витрат віднесено 134416,57 грн. (кол.7 рядок 1 Ф2), до них включено орендну плату, сплачену орендодавцям згідно договорів оренди:
Договір №1/01/16 оренди нежитлових приміщень від 01.01.2016 року, ФО ОСОБА_4 , строк оренди 30 місяців, оплата: 1-й місяць 100 грн., всі наступні 7500 грн.;
Договір №2/01/16 оренди нежитлових приміщень від 01.01.2016 року, ФО ОСОБА_5 , строк оренди 30 місяців, оплата 1-й місяць 100 грн., всі наступні 4000 грн.;
Договір №3/01/16 оренди нежитлових приміщень від 01.01.2016 року ФО ОСОБА_3 , строк 30 місяців, оплата 1-й місяць 100 грн., всі наступні 3500 грн.;
- у 2018 році до інших витрат віднесено 166948,03 грн. (кол.7 рядок 1 Ф2), до них включено орендну плату, сплачену орендодавцям згідно договорів оренди:
Договір №1/01/16 оренди нежитлових приміщень від 01.01.2016 року, ФО ОСОБА_4 , строк оренди 30 місяців, оплата: 1-й місяць 100 грн., всі наступні 7500 грн.;
Договір №2/01/16 оренди нежитлових приміщень від 01.01.2016 року, ФО ОСОБА_5 , строк оренди 30 місяців, оплата 1-й місяць 100 грн., всі наступні 4000 грн.;
Договір №3/01/16 оренди нежитлових приміщень від 01.01.2016 року, ФО ОСОБА_3 , строк 30 місяців, оплата 1-й місяць 100 грн., всі наступні 3500 грн.;
Договір №01-02/18 оренди нежитлових приміщень від 01.07.2018 року, ФО ОСОБА_5 , строк оренди 36 місяців, оплата 4000 грн. в місяць;
Договір №02-02/18 оренди нежитлових приміщень від 01.07.2018 року, ФО ОСОБА_3 , строк 36 місяців, оплата 6000 грн. в місяць;
Договір №01-01/18 оренди нежитлових приміщень від 01.07.2018 року, ФО ОСОБА_6 , строк 36 місяців, оплата 8000 грн. в місяць.
Окремих специфічних витрат по виду діяльності «Рекламні агентства» за 2016, 2017 роки не включено до складу витрат, в 2018 році такого виду діяльності як «Рекламні агентства» у звітності немає.
Вказані витрати були підтверджені наданими до перевірки первинними документами.
Відповідачем перевірені надані договори оренди приміщення, де фактично здійснювалась діяльність ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), банківські виписки щодо виплати орендної плати за договорами, утримання та сплату ПДФО та військового збору з орендної плати, що зафіксовано в акті перевірки, та жодних порушень з цих питань не виявлено.
Оскільки в ході проведення перевірки було встановлено заниження отриманого чистого доходу ФОП ОСОБА_1 від провадження господарської діяльності на загальну суму 3751,00 грн., похідним від нього є встановлення відповідачем порушення вимог п. 1.2 п. 16-1 підр. 10 р. XX Податкового кодексу України щодо сплати в повному розмірі військового збору.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 31.07.2015 року №1621 встановлено військовий збір.
Законом України «Про внесення змін до податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2015 року №71, який набрав чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України (п. 16-1 підр. 10 р. XX Перехідних положень Податкового кодексу України)
Відповідно до пп. 1.1 п. 16-1 підр. 10 р. XX Податкового кодексу України платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу.
Ставка військового збору становить 1.5 відсотка від об`єкта оподаткування (пп. 1.3 п. 16-1 підр. 10 р. XX Податкового кодексу України).
Об`єктом оподаткування військовим збору є доходи, визначені ст. 163 Податкового кодекс) України (пп. 1.2 п. 16-1 підр. 10 р. XX Податкового кодексу України).
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку встановленому ст. 168 Податкового кодексу України (пп. 1.4 п. 16-1 підр. 10 р. XX Податкового кодексу України).
На підставі викладеного вище порушення встановлено заниження отриманого чистого доходу ФОП ОСОБА_1 , від провадження господарської діяльності на загальну суму 3751,00 грн. (в тому числі за період 2016 рік - 942,72 грн.,за 2017 рік - 2196.36 грн., за 2018 рік - 611,92 грн.).
Щодо списання товарно-матеріальних цінностей та нарахуванням сум податку на додану вартість, суд зазначає наступне.
До перевірки ФОП ОСОБА_1 надано акт списання товарно-матеріальних цінностей від 18.12.2018 року №ДС/1, відповідно до якого інвентаризаційною комісією списані товарно-матеріальні цінності на суму 448276,98 грн. у зв`язку із їх псуванням та неможливістю подальшої реалізації.
Позивач зазначив про неправомірність доводів органу ДФС та нарахування сум податку, оскільки всі товари, в тому числі списані, беруть участь в операціях, що є господарською діяльністю платника. У даному випадку був списаний товар, що придбаний в рамках господарської діяльності платника податку.
Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподаткованих операціях на дату їх придбання: придбаних для використання в оподаткованих операціях, які починають використовуватися в неоподаткованих операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в перинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Отже, якщо товари списуються понад норми їх природного убутку, в зв`язку з чим вони не можуть бути використані в межах господарської діяльності платника ПДВ, то не пізніше останнього дня звітного (податкового періоду), в якому відбувається їх списання, платник податку зобов`язується нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни встановлені Податковим кодексом України для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами у разі якщо такі товари/послуг, необоротні активи призначаються для їх використання або використовуються, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.2 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно пункту 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
В порушення п. 189.1 ст. 189, п. 201.1, п. 201.2, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 на момент проведення перевірки зведена податкова накладна на операції зі списання товару на загальну суму 448276,98 грн. (за актом списання товарно-матеріальних цінностей від 18.12.2018 року №ДС/1) до перевірки не надані та в Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєстровані. До суду такі документи позивач також не надав.
Статтею 120-1 Податкового кодексу України встановлена відповідальність щодо порушення термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам ПДВ, та розрахунку коригування до таких податкових накладних в єдиному реєстрі податкових накладних.
Пунктом 120-1.2 статті 120-1 визначено, що відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні - рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.
Відповідно до даних Єдиного держаного реєстру податкових накладних, операції з придбання товарно-матеріальних цінностей, списаних ФОП ОСОБА_1 відповідно до акту списання товарно-матеріальних цінностей від 18.12.2018 року №ДС/1, включені до складу податкового кредиту у повному обсязі.
Враховуючи викладене, оскільки платником податку ПДВ здійснюється операція зі списання товарно-матеріальних цінностей (в тому числі зіпсованих), то вони починають використовуватися в операціях, що є господарською діяльністю платника податку. Оскільки під час придбання товарно-матеріальних цінностей (в тому числі зіпсованих) суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту, то платник податку повинен не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду, в якому відбулося списання, здійснити нарахування податкових зобов`язань, з ПДВ за основною ставкою виходячи з вартості придбання таких товарно-матеріальних цінностей (в тому числі зіпсованих).
Як встановлено судом, у грудні 2018 року в порушення п. 198.5 ст. 198, п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 занижено базу оподаткування ПДВ в сумі 448276,98 грн. (без ПДВ) на суму вартості товару, який списано відповідно до акту про списання товару від 18.12.2018 року №ДС/1.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 цієї статті).
З урахуванням часткового задоволення позову підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову пропорційно до частини задоволених позовних вимог.
На підтвердження сплати судового збору позивачем додано до позовної заяви платіжне доручення від 22.04.2019 року №2541 на суму 5731,10 грн.
Розглянутий позов має майновий характер, загальна сума позову складає 173135,72 грн., відповідно сума судового збору за подання такого позову становить 1731,36 грн. (1% від 173135,72 грн.).
Керуючись статтями 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати винесені Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області:
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 106,31 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник