Справа № 560/2609/19
Суддя: Козачок І.С.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2609/19
РІШЕННЯ

іменем України

11 жовтня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Козачок І.С.

за участі:секретаря судового засідання Данилюк К.Б. за участі представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача Процик І.А.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Другого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Другого відділу ДВС міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області ( далі - орган ДВС, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 18.07.2019 року про накладення штрафу в межах виконавчого провадження №33234519

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що державний виконавець наклав на нього штраф як на боржника за виконавчим провадженням про стягнення аліментів через наявність заборгованості, розмір якої перевищує суму платежів за 3 роки.

Позивач не погоджується з постановою, оскільки вважає, що положення частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», які набрали чинності з 28 серпня 2018 року, не можуть бути застосовні до нього за минулий період, оскільки закон зворотної дії не має.

Вказує, що у матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про направлення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення аліментів, зважаючи про що він не знав про існування виконавчого провадження до 2017 року. З 2017 року він сплачує аліменти на утримання дитини, відтак, просить постанову державного виконавця про накладення на нього штрафу скасувати.

13 вересня 2019 року відкрите провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду, витребувано матеріали виконавчого провадження.

18 вересня 2019 року надійшов відзив, у якому відповідач зазначає, що рішення про накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженні по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів державний виконавець може прийняти за одночасної наявності таких обставин:

1) станом на 28.08.2018 року ( дата вступу в силу відповідних змін до Закону України "Про виконавче провадження) боржник має заборгованість зі сплати аліментів;

2) розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оскаржений у судовому порядку, тобто відсутній спір про розмір заборгованості.

Покликається на те, що позивачу надсилалась постанова про відкриття виконавчого провадження, а у 2017-2018 роках було відомо про розрахунок та розмір заборгованості з аліментів, які в судовому порядку він не оскаржував, заборгованість починаючи з 2017 року погашалась нерегулярно, зважаючи на що просить відмовити у задоволені позову.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримує, просить скасувати оскаржуване рішення, зазначаючи, що державний виконавець протиправно не врахував обставини, на які посилається позивач, а також те, що положення закону стосовно стягнення штрафу на позивача не розповсюджуються, оскільки не мають зворотної дії у часі.

Покликається на те, що позивач не ухилявся від сплати аліментів, постанову про відкриття виконавчого провадження не отримував до 2017 року, а тому визначений державним виконавцем розмір штрафу є несправедливим.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що позивачу, як боржнику за виконавчим провадженням, своєчасно направлялись за адресою реєстрації і фактичного проживання постанова про відкриття виконавчого провадження, виклики державного виконавця та інші документи, які повертались через їх невручення боржнику з незалежних від органу ДВС обставин. Крім того, позивачу з 2017 року достовірно було відомо про наявність та розмір заборгованості, однак погашалась вона несистематично, розрахунок заборгованості боржником не оскаржувався, відтак рішення суду не виконувалось належним чином.

Вважає, що постанова про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення прийнята обґрунтовано, просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, в редакції на момент прийняття спірної постанови (далі - Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок стягнення аліментів встановлений статтею 71 цього Закону, відповідно до частини 3 якої визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Статтею 195 Сімейного кодексу України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

28.08.2018 набрав чинності Закон України від 03.07.2018 №2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання".

Відповідно до вимог вказаного Закону частина 4 статті 11 Закону №1404 викладена в такій редакції "Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини 9, частиною 14 статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання".

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Суми штрафів стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу (ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»)

Судом встановлено, що на виконанні Другого відділу Державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області перебуває виконавче провадження №33234519 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2218/1221/2012 від 20.03.2012 року, виданого Хмельницьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.09.2011 року ( у рішенні суду з 14.06.2011 року) до досягнення дитиною повноліття.

05.09.2012 року постановою державного виконавця ( а. с. 70) відкрите виконавче провадження з виконання за вказаним виконавчим листом, постанову згідно з супровідним листом № 25483 (а. с. 69) направлено сторонам. Позивача також зобов`язано з`явитись до органу ДВС.

Як вбачається з копії поштового повідомлення (а. с. 68), вказане відправлення не було вручене боржнику за місцем його реєстрації та фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ) та повернулось за закінченням терміну зберігання.

У жовтні 2012 року на адресу боржника державним виконавцем направлявся наступний виклик до органу ДВС за № 31353 (а. с. 67), який також не був вручений боржнику за місцем його реєстрації та фактичного проживання і повернувся за закінченням терміну зберігання.

Отже, враховуючи норми Закону України "Про виконавче провадження" боржник належним чином повідомлявся про відкриття виконавчого провадження та інші дії виконавця. Неотримання ж боржником рекомендованої кореспонденції з незалежних від державного виконавця причин, не свідчить про неналежне повідомлення боржника або порушення державним виконавцем порядку, встановленого законом.

З метою виявлення джерел отримання доходів та належного боржнику майна державним виконавцем направлялись відповідні запити до обліково-реєстраційних установ, виносились постанови про примусовий привід боржника, вживались заходи для вирішення питання про тимчасове обмеження права виїзду за кордон, що доводиться документами у виконавчому провадженні.

Під час судового засідання представник позивача зазначила, що про існування виконавчого провадження позивач дізнався лише після того, як 28.04.2017 року отримав в суді копію заочного рішення про стягнення аліментів.

У той же час, як вбачається з квитанції, наявної у органу ДВС, позивач напередодні, тобто 27.04.2017 року здійснив сплату аліментів шляхом безготівкового перерахування коштів на картку колишньої дружини.

Крім цього, як вбачається зі змісту заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20.03.2012 року (а. с. 12) відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відтак, суд вважає, що позивач міг або повинен був знати про наявність рішення суду та свій обов`язок сплачувати аліменти на дитину.

07.09.2018 року ОСОБА_2 надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № 38026, який не був ним оспорений відповідно до положень ст. 195 Сімейного кодексу України.

Як вбачається з цього розрахунку, а також з копій квитанцій про перерахування коштів, наявних у органу ДВС за період з 07.09.2011 року по 01.09.2018 року позивачем було фактично сплачено 18 932,00 грн. аліментів.

Сплата аліментів відбувалась несистематично, оскільки за вказаний період наявні лише квитанції від 27.04.2017 року, 12.06.2017, 26.01.2018, 08.02.2018, 03.05.2018, 06.06.2018, 05.07.2018, 30.07.2018, 28.08.2018 року, суми яких були відображені у розрахунках заборгованості.

Отже, фактично перша сплата аліментів мала місце у квітні 2017 року, у зв`язку з чим розмір заборгованості станом на 01.09.2018 року становив 108 192,90 грн.

Згідно з розпорядженнями про надходження коштів від ОСОБА_2 у 2019 року сплата аліментів здійснювалась також частково.

27.05.2019 року державним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на доходи боржника, яку направлено для виконання роботодавцю позивача.

У зв`язку з непогашенням заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суми відповідних платежів за три роки, державним виконавцем 18.07.2019 року прийнято оскаржувану постанову ВП № 33234519 про накладення штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості.

Вирішуючи питання про правомірність прийнятого рішення, суд враховує те, що з 28.08.2018 Законом №1404 установлено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених частиною 14 статті 71 Закону №1404, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а не з дати вступу в дію вказаних положень закону 28.08.2018 року.

Це означає, що з 28.08.2018 державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника штрафу у виконавчому провадженні по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за одночасної наявності таких обставин:

1) станом на 28.08.2018 року ( дата вступу в силу відповідних змін до Закону України "Про виконавче провадження") боржник має заборгованість зі сплати аліментів;

2) розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оскаржений у судовому порядку.

Суд погоджується з висновком державного виконавця щодо того, що у позивача, який є боржником, станом на 28.08.2018 року була наявна заборгованість зі сплати аліментів, чого не заперечує і сам позивач.

Розмір заборгованості із сплати аліментів, визначений державним виконавцем у розрахунку, не був оскаржений у судовому порядку боржником, і станом на дату прийняття оскарженої постанови про накладення штрафу сукупний розмір заборгованості позивача по сплаті аліментів на дитину, починаючи з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, перевищував суму відповідних платежів за три роки. Розмір штрафу позивачем також жодним чином не оспорений та не спростований належними доказами.

Суд не може погодитись з обґрунтуванням позивачем протиправності постанови державного виконавця посиланням на відсутність зворотної дії у часі змін до Закону № 1404-VIII, які набрали чинності з 28 серпня 2018 року, в частині застосування штрафів за попередній період.

Суд звертає увагу на те, що у самій нормі закону міститься вказівка на те, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених частиною 14 статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відтак, зважаючи на те, що несплата аліментів у даній справі мала характер триваючої бездіяльності боржника, державний виконавець мав підстави включити в розрахунок заборгованості увесь період часу, починаючи з дня пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.

Також слід вказати, що будь - яких обмежень щодо незастосування штрафних санкцій відносно боржників, суми заборгованості по аліментах у яких утворилися до моменту набрання чинності вказаними змінами до Закону, сам Закон не містить. Тому, у даному випадку мова взагалі не йде про зворотну дію закону у часі.

До того ж, вищезазначені зміни до законодавства створюють передумови для посилення захисту прав дітей та їх належного матеріального забезпечення, в першу чергу тих, які виховуються в неповних сім`ях, умови для підвищення почуття моральної та матеріальної відповідальності батьків, які не приділяють належну увагу утриманню своїх дітей, оскільки кошти, стягнуті з боржників за неналежне виконання обов`язків по сплаті аліментів, перераховуються стягувачам, які цих дітей утримують.

У даному випадку, суд вважає необхідним враховувати також і інтереси неповнолітньої дитини, які повинні бути забезпечені, особливо зважаючи на те, що як видно з матеріалів справи, боржник протягом декількох років взагалі не надавав фінансову підтримку дитині.

Посилання на рішення Верховного суду, яки відмовлено у відкритті касаційного провадження у подібних справах, на які посилається позивач, суд оцінює критично, оскільки Верховним судом у цих справах не встановлювались обставини, які б мали для суду першої інстанції преюдиційне значення.

У той же час, суд першої інстанції не пов`язаний правовою оцінкою, наданою Верховним судом певним фактам при розгляді інших справ ( ч. 7 статті 78 КАС України)

Відтак, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність прийнятої постанови, яку вчинено на підставі вимог закону та в межах наданих повноважень, зважаючи на що у позові слід відмовити.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складене 11 жовтня 2019 року 12.30

Позивач:ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Другий відділ Державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного управління юстиції у Хмельницькій області (вул. Тернопільська, 13/2,Хмельницький,Хмельницька область,29019 , код ЄДРПОУ - 37225071)

Головуючий суддя І.С. Козачок