Справа № 520/16810/19
Суддя: Бескровний Я. В.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/520/349/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2019

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І., розглянувши в м.Одесі в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспекторів Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Галяс Максима Олександровича та Нікуляк Максима Олександровича , третя особа Головне Управління патрульної поліції в Одеській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2019 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , який підписано його представником, в якому позивач просить визнати дії відповідача Нікуляка щодо складання протоколу №005013 про адміністративне затримання від 7.11.2018 р. відносно нього протиправними та незаконними відповідача Галяса щодо його адміністративного затримання і застосування спецзасобів - кайданків та доставлення до Таїровського ВП Київського ВП в м.Одесі. Позов вмотивовано тим, що дії відповідача Галяса були непропорційними щодо виниклих обставин, а під час затримання йому не було роз`яснено його прав і протокол про затримання було складено без участі позивача. Позивач не погоджується з вказаним протоколом та вважає дії відповідачів протиправними.

Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідачі та представник третьої особи проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що дії відповідачів відповідали діючому законодавству, а позову вважають безпідставним.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини в адміністративній справі, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено наступне.

7.11.2019р. позивача було доставлено позивачами до Таїровського ВП Київського ВП в м.Одесі, де відповідачем Нікуляк відносно позивача складено протокол ОД №005013 про його адміністративне затримання за ст.185 КУпАП, з яким, та діями щодо його складення та доставлення до відділу поліції, сторона позивача не згодна. Стороною позивача не ставиться питання щодо оспорювання притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП.

Також судом встановлено, що провадження у справі відкрито Одеським окружним адміністративним судом 15.05.2019р., а ухвалою від 26.06.2019р. справу передано за підсудністю до цього суду і прийнято до провадження 22.07.2019р. При цьому суд зазначає, що сторона позивача не оскаржувала зазначену ухвалу суду від 26.06.2019р.

Згідно ст.30 КАС України спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються. Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Статтею 20ч.1 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Разом з тим, розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом у рішенні по справі «Сокуренко і Стригун проти України» та полягає у такому:

«23. В ідповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» (Coeme and Others v. Belgium), № № 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII).

24. Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

25. У п.п. 107-109 рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» (що зазначалось вище) Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржувані дії працівників поліції не стосувались притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що виключає, в свою чергу, прийняття цим судом одного з рішень, передбачених ст.286ч.3 КАС України.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Київський районний суд м.Одеси шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятий апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.