Справа № 620/195/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/195/19 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Чернігівської митниці ДФС (далі -відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення відповідача, прийнятого у вигляді картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102230/2018/00143 та рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2018/000084/2 від 07.12.2018 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що митницею порівнювався рівень заявленої митної вартості автомобіля марки «ВМW», модель - 520d, 1995 см куб., календарний рік виготовлення - 2010, модельний рік виготовлення - 2011, кузов номер НОМЕР_4, з наявною інформацією про рівень цін на такі товари у період 90 днів, країною походження яких є Німеччина, проте за даними Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної фіскальної служби України оформлення за ціною контракту ідентичних та подібних товарів були відсутні, тому, враховуючи приписи підпараграфа (с) параграфа 2 статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, Відповідач мав право при коригуванні митної вартості враховувати інформацію щодо ціни продажу вказаного автомобіля з конкретним ідентифікаційним номером, розміщену в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі SchwackeNet.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21.11.2018 року згідно рахунка-фактури (інвойса) між фізичними особами - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (позивачем) вчинено правочин за яким, придбано легковий автомобіль бувший у використанні марки BMW, модель - 520d, номер кузова - НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2010, модельний рік виготовлення - 2011, призначений для перевезення пасажирів, екологічний стандарт двигуна - ЄВРО 5, країна виробництва - DE.

Розрахунки між сторонами за придбаний автомобіль здійснювались у готівковій формі на суму 11200,00 EURO.

30.11.2018 року особою, уповноваженою на декларування товарів - ФОП ОСОБА_2 подано митну декларацію на товар - «Легковий автомобіль бувший у використанні, марка BMW, модель - 520d, номер кузова - НОМЕР_1 , тип кузова - седан, тип двигуна - дизельний, номер двигуна - не має даних, робочий об`єм циліндрів - 1995 см3, потужність - 135 kw, загальна кількість місць - 5, колісна формула - 4х2, колір - сірий, календарний рік виготовлення - 2010, модельний рік виготовлення - 2011, призначений для перевезення пасажирів, екологічний стандарт двигуна - ЄВРО 5, країна виробництва - DE», яка прийнята до оформлення з присвоєнням ІМ 40 ДЕ № UA102230/2018/631781.

Митна вартість транспортного засобу, яка визначена за основним методом, становить 11200 EURO.

До вказаної митної декларації подано наступні документи: акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 23.11.2018 року за № UA205010/2018/317364, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 08.11.2018 року № FD 703026 , рахунок-фактуру (інвойс) б/н від 21.11.2018 року, договір про надання послуг митного брокера від 11.11.2018 року № 11/11/2018.

За результатами розгляду поданих документів, митний орган направив декларанту електронне повідомлення про надання додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме : копію МД країни відправника; висновок про вартісні характеристики ідентичних та/або подібних товарів підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; додаткові наявні документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

07.12.2018 року позивачем було подано відповідачу висновок експерта-автотранспортознавця Громового А.М від 04.12.2018 року №447, згідно якого вартість спірного автомобіля складає 350550,13 грн., що за курсом НБУ становить 11079,83 EURO.

Інших додаткових документів для підтвердження митної вартості транспортного засобі позивачем надано не було.

Цього ж дня, відповідачем прийнято рішення № UA102000/2018/000084/2 за митною декларацією ІМ 40 ДЕ № UA102230/2018/631781 та скориговано митну вартість вищезазначеного товару шляхом її збільшення у сумі 17200 EURО, в зв`язку з ненаданням інших додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Чернігівською митницею ДФС на підставі вказаного рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2018/000084/2 оформлено відповідну картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102230/2018/00143 з причин порушення вимог ч. 6 ст.54 Митного кодексу України, а саме: уповноваженою особою (представником) заявлені неповні відомості про митну вартість товарів, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Не погоджуючись з рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним методом 2 г (резервний), митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до положень ст. 256 Митного кодексу України (далі - МК України) відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5-6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок- фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу вказаної норми вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Статтею 54 МК України визначено, що органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності визначення митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України). Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль наявності в поданих декларантом або уповноваженою ним особою документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (п. 1 ч.2 ст. 54 МК України).

Таким чином, орган доходів і зборів досліджує документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості.

При цьому, митний контроль та митне оформлення як складові митної процедури є частиною адміністративних процедур із провадження справи декларанта щодо пропуску його товарів через митний кордон України. Факт відхилення рівня задекларованої митної вартості від рівня митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не стосується обставин справи, оскільки це стосується фактів, які були зафіксовані під час провадження справ щодо інших товарів. Факт відхилення рівня митної вартості є лише приводом для вчинення певних адміністративних процедур, проте сам собою не є доказом у справі, у якій провадяться адміністративні (митні) процедури.

З наведеного слідує, що правові акти суб`єкта владних повноважень, в тому числі процедурне рішення митного органу про витребування додаткових документів, може бути ухвалене ґрунтуючись лише на доказах у справі, а такими доказами передусім є документи, додані до вантажної митної декларації.

Згідно ст. 318 МК України митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас одним із принципів здійснення державної митної справи є такий принцип, як додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб (п.7 ч.1 ст. 8 МК України). У контексті процедури перевірки заявленої митної вартості під час митного контролю та митного оформлення згаданий принцип, на думку суду, означає обов`язок органу доходів і зборів вживати заходів щодо забезпечення інтересів декларанта, зокрема інтересу бути обізнаним із попередньою оцінкою, даною органом доходів і зборів доказам у справі (тобто документам, доданим до вантажної митної декларації). Це означає, що орган доходів і зборів повинен довести до відома декларанта таку свою оцінку з тим, щоб декларант міг сформувати власну правову позицію і стратегію її відстоювання у конкретній митній процедурі.

Вказане узгоджується з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 52 МК України, відповідного до якого декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації. Орган доходів і зборів повинен створити умови щодо реалізації цього права, тобто доводити до відома декларанта або уповноваженої ним особи те, яка саме інформація потребує уточнення.

Верховний суд України у постанові від 31.03.2015 року (справа № 21-127а15), зазначив, зокрема: "Аналіз ч. 3 ст. 53 МК України дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів".

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення, відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару. Висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

У свою чергу декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено органом доходів і зборів.

Наведене дозволяє дійти висновку про те, що тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на органі доходів і зборів.

Відповідно до ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст. 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

У разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 54 МК України).

В даному випадку позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною договору було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що митну вартість визначено за резервним методом на підставі наявної у митного органу інформації з ресурсу системи оцінки транспортних засобів SchwackeNet - 17200 EUR/шт.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частини третя-четверта статті 57 Митного кодексу України).

Приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним методом 2 г (резервний), не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

Згідно Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 598 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 року за № 883/21195, у Графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовуються митним органом при визначенні митної вартості товарів» зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Разом з цим, доказів того, що відповідач провів необхідну консультацію у належний спосіб, матеріали справи не містять та ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Саме лише посилання на проведення консультації відповідним записом у Графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів без будь-яких доказів її проведення, не зазначення коли її проведено, з якими особами, не можна вважати таким, що відповідає нормам закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2018 у справі № 803/1112/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 809/1884/16.

Щодо врахування відповідачем інформації стосовно вартості оцінюваного транспортного засобу SchwackeNet за ідентифікаційним кодом транспортного засобу, відповідно до дати першої реєстрації транспортного засобу з урахуванням показника одометру автомобіля, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем скориговано митну вартість транспортного засобу із застосуванням резервного методу відповідно до інформаційного ресурсу системи оцінки транспортних засобів SchwackeNet - 17200 EURО.

Проте, відповідачем не обґрунтовано правомірність використання у спірному випадку відомостей оціночної діяльності програмного продукту Schwacke Net.

Пунктом 5 «Джерела довідкової інформації, які можуть бути використані під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків» Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.2015 року № 689, на який посилається представник відповідача, визначено, що під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації:

- спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС;

- спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку;

- інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів;

- інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару;

- інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи;

- інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС;

- цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством;

- інформація отримана з мережі Інтернет.

Інформація із програмного продукту SchwackeNet є висновком про якісні та вартісні характеристики товару. Однак, відповідач жодним чином не аргументував наявність у SchwackeNet відповідної ліцензії на право здійснення будь-якої оціночної діяльності із визначення вартості транспортних засобів, в тому числі тих, які продаються чи придбаваються на території Німеччини.

Крім того, відповідачем не зазначено нормативно-правовий акт, відомчий наказ, міжурядову угоду чи міжнародний договір тощо, які б надавали право митним органам Державної фіскальної служби України замовляти та використовувати відповідну оцінку автомобілів.

Будь-якого обґрунтування щодо застосування під час корегування митної вартості товару саме вартості 17200 EURО, а не 11200 EURO, відповідачем не зазначено.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395, оскільки в додатку 8 до зазначеної Методики наведено перелік рекомендованих до використання нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням, серед яких є періодичний довідник «SuperSCHWACKE» - Eurotax, Швейцарія. Відповідачем не доведено факт того, що система оцінки транспортних засобів SchwackeNet є періодичним довідником «SuperSCHWACKE».

Згідно акту про проведення огляду (переогляду) товарів транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 23.11.2018 року за № UA205010/2018/317364 до митного оформлення було подано легковий автомобіль як такий, що вже був у використанні та має ушкодження.

Однак, жодних відомостей про врахування вищевказаних пошкоджень під час коригування митної вартості автомобіля ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Крім того, оцінка SchwackeNet була здійснена без безпосереднього технічного огляду (експертизи) щодо реального стану автомобіля, який, як свідчить акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 23.11.2018 року за № UA205010/2018/317364, містить технічні ушкодження внаслідок експлуатації.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору та відповідно неправомірне визначення відповідачем митної вартості імпортованого транспортного засобу із застосуванням резервного методу, що є підставою для визнання протиправними та скасування рішення відповідача, прийнятого у вигляді картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102230/2018/00143 та рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2018/000084/2 від 07.12.2018 року.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга Чернігівської митниці Державної фіскальної служби не підлягає задоволенню, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року підлягає залишенню без змін.

Крім того, 07.10.2019 року на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 250,00 грн.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивачем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката у вигляді складання та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у справі №620/195/19 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень.

В матеріалах справи міститься Договір про надання правової допомоги від 14.01.2019 року №31 та додаткова угода від 28.05.2019 року № 3.

До клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу додано розрахунок понесених витрат на правову допомогу, зокрема, детальний опис робіт (наданих послуг), акт надання послуг від 30.05.2019 року №31/2, рахунок фактуру від 29.05.2019 року № 31/3 та виписку з рахунку АО «Фідес».

Крім того, позивачем подано до суду дублікати чеків, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено послуги з підготовки відзиву на апеляційну скаргу та клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Згідно даних акту надання послуг до складу витрат було включено 2 250,00 грн. за підготовку відзиву на апеляційну скаргу Чернігівської митниці ДФС у справі №620/195/19, на що затрачено 6 годин і встановлено вартість 375 грн. за годину.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що надані суду апеляційної інстанції матеріали доводять факт понесення позивачем витрат за складання та подання відзиву саме в адміністративній справі № 620/195/19 в апеляційному провадженні на загальну суму 2250 грн.

Враховуючи те, що наданими до суду апеляційної інстанції, документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі підтверджено, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання щодо стягнення витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 134, 242, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року - залишити без змін.

Клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити.

Стягнути з Чернігівської митниці ДФС (14017, м. Чернігів, просп. Перемоги, 6, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 09.10.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І.Мєзєнцев