Справа № 0640/4298/18
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/4298/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

09 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Олефіра О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року (повний текст якого складено 22 травня 2019 року у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :01:000:0546,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :01:000:0546.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивач доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 04.11.2013 року Управлінням Дерземагенства у Житомирському районі Житомирської області, правонаступником якого є Міськрайонне управління у Житомирському районі та в місті Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, була проведена державна реєстрація земельної ділянки площею 12,9618га, яка розташована на території Озерянківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.124-129). Підставою для такої державної реєстрації слугувала технічна документація із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення загальною площею 123,1286га, в тому числі спірної ділянки площею 12,9618га, розташованих на цій території, розробленої та затвердженої Головним управлінням Держземагенства у Житомирській області (а.с.52-122).

За результатами проведеної державної реєстрації земельній ділянці площею 12,9618га був присвоєний кадастровий номер :01:000:0546.

Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 28.04.2016 року позивачу був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0га для ведення особистого селянського господарства, яка входить до складу земельної ділянки за кадастровим номером :01:000:0546 (а.с.10-13).

Позивач вважає, що така державна реєстрація цієї земельної ділянки підлягає скасуванню, так як технічна документації щодо неї розроблена з грубими порушеннями вимог чинного законодавства, а саме: не враховано та не відображено, що до складу земельної ділянки входять болота, що відносяться до земель водного фонду, особливо цінні землі, не вірно визначені контури, недотримані вимоги ДБН про проектуванню внутрігосподарських доріг та створено нераціональне використання землі, та без її державної експертизи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частинами 1, 2 статті 6 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 року № 3613-VI (далі - Закон) передбачено, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону відомості про земельну ділянку містять також інформацію про її власників (користувачів).

Згідно з частиною 1 статті 37 Закону України "Про Державний земельний кадастр" у разі виявлення фізичною або юридичною особою у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру технічної помилки (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущеної органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, заінтересована особа письмово повідомляє про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, який перевіряє відповідність відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які стали підставою для внесення цих відомостей. Якщо факт невідповідності підтверджено, орган, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення та не пізніше наступного дня повідомляє про це заінтересованих осіб.

Відповідно до пункту 138 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок), помилками у Державному земельному реєстрі є:

1) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру;

2) технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру (в тому числі технічна помилка у документах, на підставі яких внесені відомості до Державного земельного кадастру);

3) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок помилки у документації із землеустрою та оцінки земель (в тому числі виявлена після перенесення інформації про земельні ділянки з державного реєстру земель та відомостей про інші об`єкти Державного земельного кадастру, що містяться в документації із землеустрою та оцінки земель, затвердженій та переданій до 01 січня 2013 р. до Державного фонду документації із землеустрою);

4) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру, внесених до нього з інших кадастрів та інформаційних систем у порядку інформаційної взаємодії;

5) технічна помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок перенесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, яка не була зареєстрована в державному реєстрі земель;

6) помилка, допущена у відомостях Державного земельного кадастру під час державної реєстрації земельної ділянки;

7) помилка у застосуванні систем координат для земельних ділянок, які були зареєстровані до 01 січня 2013 р. та перенесені до Державного земельного кадастру.

Згідно з пунктом 144 Порядку, якщо факт невідповідності відомостей Державного земельного кадастру інформації, що міститься в документах, які є підставою для внесення таких відомостей, підтверджено, Державний реєстратор за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру:

1) складає в електронній та паперовій формі протокол виправлення помилки за формою згідно з додатком 30;

2) безоплатно виправляє допущену помилку (крім випадків, коли технічна помилка допущена не з вини органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру);

3) письмово повідомляє не пізніше наступного дня про виправлення помилки заінтересованим особам за формою згідно з додатком 31 (у тому числі власників, користувачів земельних ділянок, а також третіх осіб, інтересів яких стосувалося виправлення помилок);

4) безоплатно видає заявникові за його бажанням витяг, довідку з Державного земельного кадастру, викопіювання з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру на заміну документа, в якому виявлено помилку.

Таких письмових звернень ні від позивача, ні від інших осіб не було.

Також частиною 10 статті 24 Закону визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

- поділу чи об`єднання земельних ділянок;

- якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Тобто, законодавцем визначено вичерпний перелік підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Позивач не врахував, що загальні вимоги до змісту документації із землеустрою викладені в статті 29 Закону N858-IV. Документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником. Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Окрім того, колегія суддів враховує, що законодавець розмежовує нормативно-правові акти з питань здійснення землеустрою, які є обов`язковими до виконання всіма суб`єктами землеустрою (ст.23 Закону N858-IV) та державні стандарти, норми і правила у сфері землеустрою, що регламентують розробку і реалізацію документації із землеустрою з урахуванням екологічних, економічних, соціальних, природно-кліматичних та інших умов (ст.24 Закону N858-IV).

Водночас, доказів наявності станом на день розробки спірної технічної документації окремого та належним чином затвердженого порядку розробки проекту землеустрою щодо інвентаризації землі позивачем не надано.

До того ж, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що наявні недоліки при проведенні технічної документації на спірні 123,1286га для їх інвентаризації були підставою для відмови в проведенні державної реєстрації, що в свою чергу призводить до визнання такої реєстрації протиправною та її скасуванню, з огляду на наступне.

Так, ОСОБА_2 не заявлено вимоги про визнання рішення чи дії державного кадастрового реєстратора протиправними, тобто такими, що протирічать вимогам чинного законодавства на час їх вчинення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає справу в межах позовних вимог і не вбачає підстав для виходу за межі заявлених Позивачем позовних вимог.

Більш того, відповідно до частини другої статті 39 Закону N3613-VI дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора підлягають та можуть бути окремо оскаржені до суду в порядку, встановленому законом.

Окрім того, дійсно, відповідно до вимог ч.6 ст.24 Закону N3613-VI невідповідність поданих документів вимогам законодавства є самостійною підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки, так як перевірка поданих документів на відповідність вимогам законодавства віднесено до повноважень державного кадастрового реєстратора в силу вимог ст.9 цього ж Закону.

Разом з тим, позивач помилково ототожнює такі повноваження державного кадастрового реєстратора із повноваженнями щодо затвердження такої технічної документації та щодо встановлення чи зміни цільового призначення земельних ділянок та щодо контролю за діяльністю виконавців робіт із землеустрою.

Технічна документації на спірні 123,1286га для їх інвентаризації була розроблена ДП "Поліськгеодезкартографія", який в силу вимог ст.26 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003року N858-IV (надалі - Закон N858-IV) відноситься до розробників такої документації. Така технічна документація була розроблена на підставі дозволу та затверджена органом, який в силу вимог ст.122 Земельного кодексу України вправі нею розпоряджатися.

Отже, при проведенні державної реєстрації земельної ділянки державний кадастровий реєстратор має з`ясовувати відповідність технічної документації вимогам саме статей 25, 29, 30 Закону України "Про землеустрій" та статті 186 Земельного кодексу України, а не піднормативних правових актів.

Посилання позивача на положення ДБН Б.2.4-1-94 Планування і забудова сільських поселень та СНиП 2.05.11-83 Внутрігосподарські автомобільні дороги в колгоспах, радгоспах і інших сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджених Державним комітетом СРСР у справах будівництва судова колегія також не приймає до уваги.

По-перше, вказані ДБН Б.2.4-1-94 та СНиП 2.05.11-83 не можна віднести ні до нормативно-правових актів з питань здійснення землеустрою ні до державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою.

По-друге, як зазначено в п.1.2 ДБН Б.2.4-1-94, ці норми обов`язкові для всіх державних, кооперативних і громадських підприємств, організацій і установ, незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території сільських населених пунктів, а також для фермерських (селянських) господарств та індивідуальних забудовників.

Як зазначено в наведеному позивачем СНиП 2.05.11-83, зазначені вимоги розповсюджуються на проектування нових та реконструкцію існуючих внутрішньогосподарських доріг, в тому числі щодо ширини тракторної дороги, і не регламентують відносини щодо землеустрою (п.2.32).

Одночасно, суд погоджується із доводами позивача, що в силу ст.21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

При цьому, суд зазначає, що позивачем не заявлено позовних вимог про визнання спірної реєстрації недійсною. Більш того, позивач не врахував, що в силу вимог ст.20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється виключно на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного суду України від 05.03.2013 року, постанові Верховного суду України від 30.11.2016року, постанові Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі N 826/8492/17.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на підтвердження своїх доводів стосовно віднесення спірної земельної ділянки до земель водного фонду та до особливо цінних земель позивачем та його представником не надано жодних належних та допустимих доказів відповідно до вимог ст.20 Земельного кодексу України. Надані позивачем картографічні матеріали та рішення колгоспу ім.Куйбишева Озерянської сільської ради не можуть вважатися правомірними рішеннями щодо віднесення спірних земель до тієї чи іншої категорії.

Більш того, згідно Довідки від 30.10.2013 року N 141 про наявність та розподіл їх за власниками і землекористувачами, угіддями на території Озерянківської сільської ради (за даними форми 6-зем), виданої Управлінням Держземагенства у Житомирському районі Житомирської області згідно з Інструкцією з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми NN 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем), затвердженої наказом Держкомстату України від 05.11.98 року N 377, спірна земельна ділянка загальної площею 123,2га, має цільове призначення земель сільськогосподарського призначення, склад угідь - перелоги (рілля), сіножаті і пасовища. Вказана земельна ділянка не відноситься до особливо цінних земель і на ній відсутні відкриті заболочені землі, канави (а.с.50).

Аналогічно, згідно Довідки від 28.08.2017 року про наявність та розподіл їх за власниками і землекористувачами, угіддями станом на 01.01.2016 року (за даними форми 6-зем), виданої Відповідачем-2 позивачу, земельна ділянка площею 1,8654га, яку позивач бажає отримати у власність, також має цільове призначення земель сільськогосподарського призначення, склад угідь - перелоги (а.с.12).

Отже, твердження апелянта про перевищення повноважень відповідачем є надуманим та безпідставним. В тому числі варто зауважити, що будь-які обмеження та обтяження щодо даної земельної ділянки відсутні.

Правовими нормами статті 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" наведено вичерпний перелік підстав для обов`язкового проведення експертизи проектів землеустрою. На час проведення оскаржуваної реєстрації вказаними правовими нормами не передбачалося обов`язковості проведення експертизи технічної документація із землеустрою щодо інвентаризації земель.

Лише змінами, внесеними Законом України від 02.06.2015 р. N 497-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою", що набрав чинності 27.06.2015року, передбачено обов`язковість проведення експертизи технічної документація із землеустрою щодо інвентаризації земель у разі формування земельних ділянок за рахунок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Разом з тим, вказана правова норма не має зворотної дії в часі і не може регулювати відносини щодо проведення спірної державної реєстрації земельної ділянки.

А відтак, твердження позивача про те, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:000:0546 підлягала обов`язковій експертизі є безпідставними.

Окрім того, судом першої інстанції правомірно зазначено, що інші доводи позивача, наведені в заявах та письмових поясненнях, судом не враховуються, так як такі доводи відсутні в позові і заявлені після початку розгляду справи по суті.

А відтак, помилкове сприйняття та трактування позивачем окремих положень правових актів, не може свідчити про наявність порушеного права позивача в результаті проведення 04.11 .2013року державної реєстрації земельної ділянки площею 12,9618га, яка розташована на території Озерянківської сільської ради Житомирського району Житомирської області, та не можуть бути підставою для її скасування.

Більш того, відповідно до вимог пп.135-136 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. N 1051 чітко врегульована можливість здійснення державної реєстрації земельної ділянки, сформовану в результаті поділу, шляхом внесення відповідного запису до Державного земельного кадастру відомостей про таку земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки, з якої виділилися окрема земельна ділянка. шляхом закриття Поземельної книги відповідно до пункту 60 цього Порядку із скасуванням кадастрового номера земельної ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Згідно вимог п.137 цього ж Порядку прямо зазначено, що у разі відновлення меж земельної ділянки за її фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж кадастрові номери відповідних земельних ділянок не скасовуються, а відповідні зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до поземельних книг відповідно до пунктів 116 - 118, 120 - 122 цього Порядку.

Окрім того, колегією суддів враховується, що позивач не звертався до відповідача із заявою про поділ вказаної земельної ділянки.

Зазначене свідчить про відсутність порушеного права позивача в результаті проведення оскаржуваної реєстрації земельної ділянки, його позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не відповідають обставинам справи, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 жовтня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.