Справа № 822/2204/16
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2019 року

Київ

справа №822/2204/16

адміністративне провадження №К/9901/29636/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого судді Мартинюк Н.М., суддів: Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

за участі:

секретаря судового засідання - Кривохижої О.О.,

представника відповідача - Аландаренко А.В.,

касаційну скаргу Державної аудиторської служби України

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року

(головуючий суддя - Шевчук О.П., судді - Матущак В.В., Лабань Г.В.)

і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року (головуючий суддя - Сапальова Т.В., судді - Матохнюк Д.Б. , Боровицький О.А.)

у справі № 822/2204/16

за позовом ОСОБА_1

до Державної аудиторської служби України, Західного офісу Державної аудиторської служби України,

третя особа: ОСОБА_2 ,

про визнання протиправним і скасування наказу № 6-о від 10 жовтня 2016 року, визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії,

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у листопаді 2016 року звернувся з цим позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ № 6-о від 10 жовтня 2016 року про призначення з 10 жовтня 2016 року ОСОБА_2 на посаду начальника управління Західного офісу Державної аудиторської служби України в Хмельницькій області у порядку переведення з посади начальника відділу інспектування у сфері матеріального виробництва та послуг Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області;

- визнати неправомірними дії керівників органів Державної аудиторської служби України (далі також «Держаудитслужба») і Західного офісу Держаудитслужби при вирішенні питання щодо пропонування ОСОБА_1 лише посади начальника відділу контролю ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області і зобов`язати керівні органи відповідачів запропонувати позивачу посаду начальника цього Управління в порядку переведення з посади начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що понад 16 років успішно працював на керівній посаді Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області. Однак, в зв`язку з реорганізацією Державної фінансової інспекції України, йому запропоновано лише посаду начальника відділу контролю ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Західного офісу Держаудитслужби. Водночас, наказом Західного офісу Держаудитслужби від 10 жовтня 2016 року № 6-о на посаду начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області призначено ОСОБА_2 за погодженням з Держаудитслужбою України в порядку переведення з Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області, в якій він обіймав посаду начальника відділу інспектування у сфері матеріального виробництва та послуг.

Позивач вважає вказаний наказ про призначення ОСОБА_2 протиправним, оскільки він прийнятий з порушенням прав позивача, закріплених в нормах Закону України «Про державну службу», статтях 5-1, 40, 42, 49-2 Кодексу законів про працю України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 27 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду ухвалою від 14 березня 2017 року, позов задовольнив:

- визнав протиправним і скасував наказ № 6-о від 10 жовтня 2016 року про призначення з 10 жовтня 2016 року ОСОБА_2 на посаду начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області в порядку переведення з посади начальника відділу інспектування у сфері матеріального виробництва та послуг Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області;

- визнав протиправними дії Держаудитслужби та Західного офісу Держаудитслужби щодо пропонування ОСОБА_1 лише посади начальника відділу контролю ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області;

- зобов`язав Держаудитслужбу та Західний офіс Держаудитслужби вирішити питання щодо переведення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду в Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області в порядку переведення з посади начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області згідно Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року.

Постанова суду першої інстанції, з якою погодився апеляційний суд, мотивована тим, що відповідачами під час реалізації наданих їм законом повноважень щодо переведення працівників на службу в Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області у зв`язку з реорганізацією Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області необґрунтовано надано перевагу одній особі - ОСОБА_2 та протиправно прийнято оскаржуваний наказ № 6-о від 10 жовтня 2016 року про призначення його з 10 жовтня 2016 року на посаду начальника управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та відзивів (заперечень)

У касаційній скарзі Державна аудиторська служба України просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Щодо незаконності судових рішень скаржник наводить такі аргументи:

- вважає, що, задовольняючи позов, суд першої інстанції безпідставно встановив недотримання відповідачами вимог статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»);

- вказує, що відповідачами повністю дотримано процедуру переведення, так як запропоновано позивачу рівнозначну посаду - начальника відділу контролю ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області;

- зазначає, що наявність у ОСОБА_1 більш тривалого стажу, ніж у ОСОБА_2 не може свідчити про переважне право позивача на зайняття посади начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби у Хмельницькій області. Така обставина не позбавляє керівника права приймати рішення щодо переведення особи, враховуючи рівень професійної підготовки та компетентності;

- вказує, що постанову суду першої інстанції неможливо виконати, оскільки посаді начальника Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області, яку на час подання касаційної скарги займав позивач, відповідає лише посада начальника Офісу Держаудитслужби або його заступників, на які 13-15 вересня 2016 року відбувся конкурс. Проте, позивач документів для участі у цьому конкурсі не подавав.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що йому мали бути запропоновані всі посади, які він може обіймати за своєю кваліфікацією. Натомість, позивачу запропонували лише посаду начальника відділу контролю ЖКГ, інфраструктури та зв`язку управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, тоді як інша вакантна посада, рівнозначна запропонованій - начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби, йому не пропонувалася й у порушення трудового законодавства та Закону України «Про державну службу» була запропонована ОСОБА_2 . Таким чином, позивач вважає судові рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими.

У клопотанні-поясненнях, наданих Західним офісом Держаудитслужби, відповідач просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, Західний офіс Держаудитслужби повідомив, що 21 липня 2017 року, після пропонування всіх посад в Управлінні Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, Державною фінансовою інспекцією України прийнято наказ № 28-о «Про звільнення ОСОБА_1 », а ОСОБА_2 26 червня 2017 року звільнено за угодою сторін.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , позивач з 1999 року працює в органах, які забезпечують формування і реалізують державну політику у сфері державного фінансового контролю та поширюють свою юрисдикцію на територію Хмельницької області, а саме - Контрольно-ревізійному управлінні в Хмельницькій області, Державній фінансовій інспекції в Хмельницькій області.

На підставі постанов Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 року № 266 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби», від 16 березня 2016 року № 169 «Про внесення зміни у додаток І до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітні 2014 року № 85» та наказу Державної фінансової інспекції України від 16 травня 2016 року № 94 «Про проведення реорганізації Держфінінспекції в областях та місті Києві» проведена реорганізація Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області шляхом приєднання її до новоутвореного органу - Західного офісу Держаудитслужби, структурним підрозділом якого є Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області без права юридичної особи.

Наказом Західного офісу Держаудитслужби від 19 серпня 2016 року № 1 «Про введення в дію структури та штатного розпису Західного офісу Держаудитслужби» у вказаному управлінні Західного офісу в області серед інших посад передбачено посаду начальника управління.

Головою комісії з реорганізації Держфінінспекції в Хмельницькій області надіслано позивачу повідомлення про зміну істотних умов державної служби у зв`язку з реорганізацією та скороченням чисельності працівників та запропоновано посаду начальника відділу контролю у галузі ЖКГ, інфраструктури та зв`язку управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області. З цим повідомленням ОСОБА_1 ознайомився 22 вересня 2016 року. Аналогічну пропозицію позивачу зробив начальник Західного офісу Держаудитслужби, з якою позивач ознайомився 17 листопада 2016 року.

Водночас, ОСОБА_2 5 вересня 2016 року також запропоновано посаду начальника відділу контролю у галузі ЖКГ, інфраструктури та зв`язку управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

Проте, у зв`язку з відкликанням 5 жовтня 2016 року підпису на поданій ОСОБА_2 пропозиції від 5 вересня 2016 року, йому запропоновано посаду начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

Наказом Західного офісу Держаудитслужби від 10 жовтня 2016 року № 6-о, за погодженням з Державною аудиторською службою України, з 10 жовтня 2016 року на посаду начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області призначено ОСОБА_2 в порядку переведення з Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області, в якій останній обіймав посаду начальника відділу інспектування у сфері матеріального виробництва та послуг, що підтверджується записом № 17 у трудовій книжці ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 .

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним і скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. А тому особа повинна довести, що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі є предметом судового захисту.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 Закону України «Про державну службу» державна служба здійснюється, зокрема, з дотриманням принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборони всіх форм та проявів дискримінації, відсутності необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про державну службу» вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Положеннями частини п`ятої статті 22 Закону України «Про державну службу» встановлено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

Відповідно пункту 6 частини першої статті 2 цього Закону рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Частиною першою статті 43 Закону України «Про державну службу» встановлено, що підставами для зміни істотних умов державної служби є: ліквідація або реорганізація державного органу; зменшення фонду оплати праці державного органу; скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Згідно з частиною третьою цієї ж статті, зміною істотних умов державної служби вважається зміна: належності посади державної служби до певної категорії посад; основних посадових обов`язків; умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 43 Закону України «Про державну службу» про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку зі зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

У випадку незгоди державного службовця із зміною істотних умов державної служби він має право оскаржити відповідне рішення в порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

Згідно частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

У відповідності до норм статті 42 Кодексу Законів про працю України (далі - «КЗпП України»), при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації (пункт 3 частини другої статті 42 КЗпП України).

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (частина друга статті 49-2 КЗпП України).

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частин першої, четвертої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права в контексті доводів касаційної скарги та заперечень позивача, необхідно зазначити таке.

З наказу від 10 жовтня 2016 року № 6-о «Про призначення ОСОБА_2 » випливає, що він визначає права та обов`язки саме цієї особи, тобто є актом індивідуальної дії.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів цієї особи.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 815/4970/16, у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 522/3665/17, а також Великою Палатою Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 800/489/17, від 16 жовтня 2018 у справі № 9901/415/18, від 06 лютого 2019 року у справі № 9901/815/18.

Оскаржуваний наказ № 6-о має персональний характер, а тому є актом індивідуальної дії, оскільки породжує певні правові наслідки, які впливають на права і свободи тільки того суб`єкта, якому його адресовано.

Таким чином, відсутність у позивача, прав чи обов`язків, які випливають з оскаржуваного наказу № 6-о, не породжує для ОСОБА_1 права на захист.

Отже, Верховний Суд не погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанції щодо визнання протиправним і скасування наказу №6-о від 10 жовтня 2016 року.

Щодо решти позовних вимог, які судами задоволені, то Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що посади начальника відділу контролю ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області та начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області відносяться до однієї (шостої) групи оплати праці. Такий висновок узгоджується з частиною першою статті 52 Закону України «Про державну службу» і постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 року № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» (була чинна на час виникнення спірних правовідносин), якою затверджено додаток 1 до неї «Схема посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів».

Як вірно визначив суд апеляційної інстанції, пропонуючи позивачу, в зв`язку з реорганізацією, посаду начальника відділу контролю ЖКГ, інфраструктури та зв`язку управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, відповідачами не порушено вимоги щодо рівнозначності посад.

Проте, Верховний Суд звертає увагу, що у відповідності до структури Західного офісу, яка встановлена судами, начальник відділу контролю ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області перебуває у прямому підпорядкуванні керівника вказаного органу - начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області.

Отже, враховуючи те, що посади начальника відділу контролю ЖКГ, інфраструктури та зв`язку Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області (яка була запропонована позивачу) та начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області (яка запропонована ОСОБА_2 ) є рівнозначними, то голова комісії з реорганізації Держфінінспекції в Хмельницькій області та Західний офіс Держаудитслужби могли запропонувати позивачу обидві посади. Однак, ОСОБА_1 була запропонована лише перша із зазначених посад, а ОСОБА_2 , як встановлено судами, обидві. Водночас, відкликання підпису у пропозиції, наданій ОСОБА_2 щодо посади начальника відділу контролю ЖКГ, інфраструктури та зв`язку управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, Верховним Судом також оцінюється критично.

Отже, викладене свідчить про надання ОСОБА_2 необґрунтованої переваги над ОСОБА_1 шляхом пропозицій для ОСОБА_2 одночасно двох рівнозначних посад, за якими, до того ж, встановлено субординаційне підпорядкування. Такі дії відповідачів суперечать принципу рівного доступу до державної служби, передбаченому в пункті 7 частини першої статті 4 Закону України «Про державну службу».

За викладених умов, а також на підставі встановлених судами обставин щодо кваліфікації та стажу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Верховний Суд вважає, що судами правильно застосовано положення частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» та пункту 3 частини другої статті 42 КЗпП України та зроблено обґрунтований висновок, що кваліфікація позивача була достатньою для переведення і на посаду начальника Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області з урахуванням того, що безперервний стаж роботи позивача в Державній фінансовій інспекції в Хмельницькій області більш тривалий (36 років), ніж ОСОБА_2 (23 роки).

Таким чином, доводи скаржника про незаконність встановлення судами факту недотримання вимог статті 2 КАС України в процесі вирішення відповідачами питання про переведення ОСОБА_1 (серед яких і вимога до суб`єктів владних повноважень діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України) - безпідставні.

З викладеного випливає, що доводи скаржника про дотримання відповідачами процедури переведення ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження.

Також Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника про те, що наявність більшого стажу роботи у ОСОБА_1 у порівнянні з ОСОБА_2 не позбавляє керівника права приймати рішення щодо переведення особи за фактичних обставин у цій справі, оскільки керівник, приймаючи рішення про переведення зобов`язаний діяти у межах повноважень та з чітким дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема й положень пункту 3 частини другої статті 42 КЗпП України.

Крім того, Верховний Суд зазначає, що законні та обґрунтовані рішення судів, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання в порядку, встановленому законом.

Отже, враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідачами під час реалізації наданих їм законом повноважень щодо переведення працівників на службу в управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області в зв`язку з реорганізацією Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області, ОСОБА_2 необґрунтовано надано перевагу перед ОСОБА_1 , що свідчить про обґрунтованість висновків судів щодо задоволення позову в частині визнання протиправним пропонування позивачу лише однієї посади для переведення.

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частиною першою статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 351 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скаргу необхідно задовольнити частково, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нову постанову.

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної аудиторської служби України задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу № 6-о від 10 жовтня 2016 року про призначення з 10 жовтня 2016 року ОСОБА_2 на посаду начальника Управління Західного офісу Державної аудиторської служби України в Хмельницькій області в порядку переведення з посади начальника відділу інспектування у сфері матеріального виробництва та послуг Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу №6-о від 10 жовтня 2016 року про призначення з 10 жовтня 2016 року ОСОБА_2 на посаду начальника Управління Західного офісу Державної аудиторської служби України в Хмельницькій області в порядку переведення з посади начальника відділу інспектування у сфері матеріального виробництва та послуг Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області.

В решті постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2016 року і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Н.М. Мартинюк

Судді А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко