Справа № 9901/770/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 9901/770/18

адміністративне провадження № Зі/9901/347/19

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Яковенка М. М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравця Ростислава Юрійовича про відвід судді Пасічник С. С. у справі № 9901/770/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення від 31 липня 2018 року № 2471/0/5-18,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення від 31 липня 2018 року № 2471/0/5-18.

На адресу суду представник позивача - адвокат Кравця Р. Ю., посилаючись на положення п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), подано заяви про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Пасічник С. С., Васильєвої І. А., Усенко Є. А., Хохуляка В. В., Юрченко В. П., які входять до складу колегії, визначеної для розгляду справи № 9901/770/18, обґрунтувавши їх тим, що суддя Верховного Суду не може відповідати принципам неупередженості зокрема за об`єктивним критерієм, та принципам справедливості, оскільки призначення судді відбулося за участю членів ВККС України ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які не відповідають вимогам закону, як члени ВККС України.

Суд, вирішуючи питання про відводи, дійшов висновку про їх необґрунтованість, у зв`язку з чим ухвалою від 09 жовтня 2019 року на підставі частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України передав заяви про відвід суддям на автоматизований розподіл для визначення у встановленому цим Кодексом порядку судді, який вирішуватиме питання про відвід.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 жовтня 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравця Р. Ю. про відвід судді Пасічник С. С. у справі № 9901/770/18, передано для вирішення судді Яковенко М. М.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Заяву про відвід судді Пасічник С. С. мотивовано тим, що у процесі призначення суддів Верховного Суду у межах внутрішньої системи порушено принцип верховенства права з точки зору дотримання вимог законодавства членами ВККС України ОСОБА_5, ОСОБА_6 під час здійснення ними повноважень членів ВККС України, ставить під сумнів справедливість призначення суддів, рішення відносно яких було прийнято в тому числі, за участю членів ВККС України ОСОБА_5, ОСОБА_6 (наприклад, рішення ВККС України № 143/зп-16, № 145/зп-16 тощо).

Щодо повноважень члена ВККС України ОСОБА_5 представник позивача зазначає. Відповідно до пункту 3 частини 10 статті 94 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, які є адвокатами на час виконання повноважень членів Комісії, повинні зупиняти адвокатську діяльність та участь в органах адвокатського самоврядування.

Проте, ОСОБА_5 під час виконання своїх повноважень члена ВККС України, зокрема на момент вирішення питання про призначення кваліфікаційного оцінювання, проведення кваліфікаційного оцінювання та надання рекомендацій на призначення на посади суддів Верховного Суду, на думку заявника, адвокатську діяльність не зупиняв.

Щодо повноважень члена ВККС України ОСОБА_6 представник позивача зазначає. Відповідно до частини першої статті 94 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» однією з вимог, які ставляться до членів ВККС України, є наявність у них стажу професійної діяльності у сфері права, що повинен бути не менше 15 років.

Проте, як стало відомо заявнику наприкінці червня 2019 року із засобів масової інформації, члена ВККС України ОСОБА_6 , достроково звільнено з посади у зв`язку з не підтвердженням стажу адвокатської діяльності.

Вказані обставини, на думку представника позивача, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в якій розкрито поняття «неупередженості» та «суду, встановленого законом», ставлять під сумнів правомірність призначення суддів Верховного Суду за участю членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначено статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Представник позивача, зокрема, зазначає, що наявність упередженості, вказаної у заяві про відвід суддів, встановлена ним за об`єктивним критерієм, який він визначив, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини, прийняті у справах "Мікалефф проти Мальти (Micallef v. Malta) (№ 17056/06); "Межнаріч проти Хорватії" (Meznaric v. Croatia) (№ 71615/01), "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) (№ 33958/96), "Анрі Астрадсон проти Ісландії" (ANDRI БSTRБРSSON v. ICELAND) (№ 26374/18), "Йоргич проти Німеччини" (Jorgic v. Germany) (№ 74613/01), "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) (№ 33958/96); "Gorguiladze проти Грузії" (№ 4313/04); Арчіл Панджикідзе та інші проти Грузії (Archil Pandzhikidze and others v. Georgia) (№30323/02); "Компанія ДМД груп проти Словаччини" (DMD Group, a.s. v. Slovakia) (№19334/03).

Разом з тим, надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

Перед розглядом справи суддя повинен утриматись від будь-яких коментарів, які можуть вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.

Верховний Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Наведені представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Кравцем Р. Ю. у заяві доводи, за яких, на його думку, є сумнів у неупередженості або об`єктивності судді мають суб`єктивний характер, оскільки жодного прикладу вчинення нею дій, які б свідчили про її упередженість чи ставить під сумнів безсторонність судді не наведено. Доводи заяви не дають підстав для висновку про існування причинно-наслідкового зв`язку між дотриманням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вимог законодавства та професійною діяльністю судді Пасічник С. С.

Наведене спростовує викладені у заяві доводи про те, що суддя не може відповідати принципам неупередженості, зокрема, за об`єктивним критерієм.

Отже, посилання заявника на упередженість судді Пасічник С. С. з тих підстав, що при вирішенні питання про призначення кваліфікаційного оцінювання, проведення кваліфікаційного оцінювання та надання рекомендацій на призначення на посади суддів Верховного Суду у прийнятті відповідних рішень брав участь член ВККС України - ОСОБА_5, який на час виконання таких повноважень не зупинив адвокатську діяльність, та член ВККС України - ОСОБА_6, який на час виконання таких повноважень не мав достатнього стажу професійної діяльності у сфері права є об`єктивно не обґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях та суб`єктивній оцінці заявником обставин, які не можуть мати наслідки для відводу судді Пасічник С. С.

Суд звертає увагу на відсутність інших підстав, передбачених ст. 36, 37 КАС України, які б унеможливлювали участь у розгляді справи судді Пасічник С. С. і викликали необхідність його відводу.

З урахуванням зазначеного, обґрунтовані підстави для задоволення заяви про відвід відсутні.

Керуючись статтями 36, 40 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравця Ростислава Юрійовича про відвід судді Пасічник С. С. у справі №9901/770/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення від 31 липня 2018 року №2471/0/5-18 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Яковенко