Справа № 400/249/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/249/19
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Дата і місце ухвалення 20.05.2019 р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря - Шепель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішенняМиколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Миколаївській області та Баштанської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Миколаївській області та Баштанської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просила:

1) визнати протиправними і скасувати наказ ДФС України від 17 грудня 2018 р. № 2463-о "Про звільнення ОСОБА_1 ";

2) визнати протиправним і скасувати наказ Баштанської ОДПІ від 26 грудня 2018 р. № 66-о "Про оголошення наказу ДФС України від 17 грудня 2018 р. № 2463-о "Про звільнення ОСОБА_1 ";

3) визнати протиправним і скасувати наказ ДФС України від 12 вересня 2018 р. № 2008 "Про оголошення конкурсу" в частині оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади категорії "Б" - начальника Казанківської державної податкової інспекції Баштанського управління ГУ ДФС;

4) поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Казанківського відділення Баштанської ОДПІ з 26 грудня 2018 р.,

5) зобов`язати ГУ ДФС запропонувати ОСОБА_1 для переведення посаду начальника новоствореної Казанківської державної податкової інспекції Баштанського управління ГУ ДФС (надалі - Казанківська ДПІ);

6) стягнути з Баштанської ОДПІ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.05.2019 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправними і скасовано наказ ДФС України від 17 грудня 2018 р. № 2463-о "Про звільнення ОСОБА_1 " та наказ Баштанської ОДПІ Головного управління ДФС України в Миколаївській області від 26 грудня 2018 р. № 66-о "Про оголошення наказу ДФС України від 17 грудня 2018 р. № 2463-о "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника - начальника Казанківського відділення Баштанської ОДПІ Головного управління ДФС у Миколаївській області з 26 грудня 2018 р. Стягнуто з Баштанської ОДПІ Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 26 грудня 2018 р. до 20 травня 2019 р. в сумі 27 133,81 грн., без врахування заробітної плати за один місяць в сумі 5 874,33 грн. та стягнуто з Баштанської ОДПІ Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за один місяць в сумі 5 874,33 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна фіскальна служба України та Головне управління ДФС у Миколаївській області подали апеляційні скарги, в яких посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянти зазначили, що на виконання вимог п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України позивачка у встановленому порядку була повідомлена про наступне вивільнення і їй пропонувались вакантні на той час посади в новоутвореному органі, однак вона відмовилась від пропозицій.

Відповідачі вважають, що ними було виконано вимоги чинного трудового законодавства, а тому в даному випадку відсутні підстави для скасування наказу про звільнення позивачки та поновлення її на посаді.

З огляду на зазначене апелянти просять скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 1994 року і по день звільнення працювала на різних посадах в органах податкової служби, а з 30 листопада 2015 року і по день звільнення позивач займала посаду заступника начальника - начальника Казанківського відділення Баштанської ОДПІ (а. с. 15, 40-46).

28 березня 2018 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби», згідно якої постановлено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання як структурних підрозділів до відповідних територіальних органів Служби за переліком згідно з додатком до вказаної постанови.

У додатку до вказаної постанови КМУ № 296 затверджено перелік територіальних органів Державної фіскальної служби, які реорганізуються шляхом приєднання як структурні підрозділи до відповідних територіальних органів Служби, зокрема, встановлено, що Баштанська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС реорганізується шляхом приєднання, в якості структурного підрозділу, до Головного управління ДФС в Миколаївській області.

Наказом ДФС України від 10 травня 2018 р. № 291, із змінами, внесеними наказом від 11 вересня 2018 р. № 583, Баштанська ОДПІ, до складу якої входило Казанківське відділення, була реорганізована шляхом приєднання як структурного підрозділу до ГУ ДФС в Миколаївській області (а.с. 18-21).

Наказом від 14 травня 2018 р. № 15 із змінами, внесеними наказом від 17 вересня 2018 р. № 19, розпочато процедуру реорганізації Баштанської ОДПІ (а. с. 22-24).

12.09.2018 року ОСОБА_1 , у зв`язку з реорганізацією Баштанської ОДПІ ГУ ДФС в Миколаївській області, була попереджена про реорганізацію, скорочення чисельності або штату працівників державного органу та наступне вивільнення з посади заступника начальника начальника Казанківського відділення Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області, з 12.11.2018 року (а.с. 32). Одночасно їй запропонована для переведення вакантна посада старшого державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Баштанського управління ГУ ДФС, від якої вона відмовилась (а. с. 33).

Про ознайомлення з попередженнямпро наступне вивільнення та повідомленням-пропозицією свідчить підпис позивача на вказаному попередженні.

Наказом ГУ ДФС у Миколаївській області від 12.09.2018 року № 2008 був оголошений конкурс на зайняття вакантних посад в структурних підрозділах ГУ ДФС, зокрема, і на посаду начальника Казанківської ДПІ (а. с. 25-28).

08.11.2018 року позивачу повторно запропоновано для переведення ряд вакантних посад, від яких вона також відмовилась (а.с. 34-36).

Наказом в.о. Голови ДФС України від 17 грудня 2018 р. № 2463-о позивач була звільнена з посади заступника начальника - начальника Казанківського відділення Баштанської ОДПІ відповідно до ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України та припинено державну службу позивача (а. с. 37).

Наказом голови комісії з реорганізації Баштанської ОДПІ від 26 грудня 2018 р. № 66-о "Про оголошення наказу ДФС України від 17 грудня 2018 р. № 2463-о "Про звільнення ОСОБА_1 " позивачу оголошено наказ ДФС України про її звільнення та встановлена дата фактичного звільнення - 26 грудня 2018 р. (а. с. 38).

Не погоджуючись з наказами ДФС України від 17 грудня 2018 р. № 2463-о, наказом Баштанської ОДПІ від 26 грудня 2018 р. № 66-о та наказом ДФС України від 12 вересня 2018 р. № 2008 "Про оголошення конкурсу" в частині оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади категорії "Б" - начальника Казанківської державної податкової інспекції Баштанського управління ГУ ДФС, позивач оскаржила їх в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Судом першої інстанції встановлено, що підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені статтею 87 Закону України «Про державну службу», зокрема, відповідно пункту 1 - це скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

При цьому процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення (ст. 87 ч. 3 Закону України "Про державну службу").

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України "Про державну службу", у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 42 Кодексу законів про працю України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці передбачено, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частиною 2 цієї статті визначено категорії осіб, яким, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, надається перевага в залишенні на роботі.

Згідно ст. 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

У постанові від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Пленум Верховного Суду України наголошував на тому, що розглядаючи трудовий спір, пов`язаний зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Верховний Суд України вказував на те, що судам необхідно мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП.

З аналізу наведених вище положень Кодексу законів про працю України слідує, що звільнення працівника на підставі пункту частини першої статті 40 КЗпП допускається, у разі, коли на підприємстві, в установі, організації дійсно відбулась реорганізація, скорочення чисельності або штату працівників, та працівника неможливо перевести з його згоди на іншу роботу, а також за відсутності у звільненого переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі.

При звільненні працівника повинні бути дотримані гарантії, передбачені КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №813/1813/16.

З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови КМУ від 28.03.2018 року № 296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби», наказів ДФС від 10.05.2018 року № 292 та від 12.07.2018 №445 було реорганізовано Баштанську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС шляхом приєднання як структурного підрозділу до Головного управління ДФС в Миколаївській області.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що внаслідок реформування територіальних органів ДФС була змінена лише внутрішня організаційна структура ГУ ДФС, зокрема Баштанська ОДПІ втратила статус юридичної особи та була приєднана до ГУ ДФС в Миколаївській області в якості структурного підрозділу, у складі якого утворена Казанківська ДПІ, яка виконуватиме ті ж самі функції, що і Казанківське відділення Баштанської ОДПІ.

Реорганізація Баштанської ОДПІ шляхом її приєднання ГУ ДФС не змінює статусу новоутвореної Казанківської ДПІ порівняно з Казанківським відділенням Баштанської ОДПІ.

Колегія суддів наголошує на тому, що Кодекс законів про працю України передбачає обов`язок роботодавця повідомити працівників не пізніше, ніж за два місяці про скорочення і запропонувати вакансії, на які можна було б перевести працівників (з їхньої згоди), посади яких підлягають скороченню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлений строк повідомив ОСОБА_1 про наступне вивільнення, що підтверджується її підписом у попередженні.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивачу пропонувались вакантні посадив ГУ ДФС в Миколаївській області для подальшого працевлаштування, однак, посада начальника Казанківської ДПІ Баштанського управління, яка за функціональними обов`язками фактично відповідає посаді начальника Казанківського відділення Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області, позивачу запропонована не була. З матеріалів справи встановлено, що на момент попередження позивача про наступне звільнення вказана посада була вакантною, оскільки наказом ГУ ДФС від 12.09.2018 року на її зайняття було оголошено конкурс.

Відповідачем не надано доказів неможливості переведення позивача на посаду, яка відповідає посаді, на якій вона працювала, у новоствореному підрозділі. Таким чином, відповідач не виконав свого обов`язку щодо працевлаштування позивача при реальній можливості його здійснення.

У постанові від 17 липня 2019 року у справі №814/1893/16 Верховний Суд сформулював позицію, згідно якої у випадку перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні, звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. При цьому, саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку сама по собі реорганізація структурного підрозділу, в якому працювала позивач, не може бути підставою для звільнення позивача у зв`язку зі скороченням.

Крім того, при звільненні позивача відповідач не з`ясовував питання про те, чи має позивач переважне право на залишення на роботі.

Колегія суддів наголошує, що коли йдеться про кількісне скорочення посад (штатних одиниць) роботодавець також повинен з`ясувати хто з працівників має переважне право на залишення на роботі, у відповідності до вимог ст. 42 Кодексу законів про працю України.

Питання щодо працевлаштування та переважного права на залишення на роботі взаємопов`язані і якщо дійде до ухвалення рішення про звільнення працівника із займаної посади, то правова оцінка дотримання процедури цього звільнення стосуватиметься не тільки того, чи виконав роботодавець обов`язок щодо працевлаштування, але і щодо того, чи врахував він переважне право на залишення на роботі.

Таким чином, звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу і за відсутності у звільненого переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі.

Відповідачем не надано доказів того, що при звільненні ОСОБА_1 .ним було з`ясовано питання про те, чи має позивач переважне право на залишення на роботі.

Все вище викладене свідчить про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з порушенням вимог Кодексу законів про працю України, без дотримання її трудових прав.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання наказу ДФС України від 17 грудня 2018 р. № 2463-о "Про звільнення ОСОБА_1 », з метою дотримання норм трудового законодавства, головою Комісії з реорганізації Баштанської ОДПІ видано наказ від 26 грудня 2018 р. № 66-0 "Про оголошення наказу ДФС України від 17 грудня 2018 р. № 2463-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", в якому визначена конкретна дата звільнення позивача - 26 грудня 2018 р. Згідно запису у трудовій книжці, позивач звільнена саме 26 грудня 2018 р. Підставою для звільнення позивача саме з 26.12.2018 року став факт перебування її на лікарняному, що підтверджено самою позивачкою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що наказ голови Комісії з реорганізації Баштанської ОДПІ від 26 грудня 2018 р. № 66-0 не вносить змін до наказу в.о. голови ДФС України та прийнятий головою комісії з реорганізації на виконання покладеного наказом в.о. Голови ДФС України № 291 від 10 травня 2018 рокуобов`язку щодо забезпечення у межах чинного законодавства вжиття комплексних заходів щодо попередження та звільнення працівників.

Однак, враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини щодо протиправності наказу ДФС України від 17 грудня 2018 року № 2463-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", наказ голови Комісії з реорганізації Баштанської ОДПІ від 26 грудня 2018 року № 66-0 "Про оголошення наказу ДФС України від 17 грудня 2018 р. № 2463-о "Про звільнення ОСОБА_1 " також підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на попередній посаді начальника Казанківського відділення Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.12.2018 року.

Відповідно до Порядку розрахунку середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати повинно здійснюватись виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно довідки ГУ ДФС у Миколаївській області від 13.05.2019 року середня заробітна плата позивача за останні два календарних місяці, які передували її звільненню (жовтень і листопад 2018 р.), складає 12 308,12 грн., відповідно, середньоденна заробітна плата складає 279,73 грн. (а.с. 152).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що кількість днів вимушеного прогулу позивача з 26.12.2018 року по день постановлення рішення суду складає 97 робочих дні, а тому сума стягнення за час вимушеного прогулу складає 27 133,81 грн. (97*279,73=27 133,81), а сума стягнення за 1 місяць складає 5 874,33 грн. (21*279,73=5 874,33).

В свою чергу, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправним і скасування наказу ГУ ДФС від 12 вересня 2018 р. № 2008 "Про оголошення конкурсу", який стосується оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади начальника Казанківської ДПІ, з огляду на те, що вказаний наказ вже вичерпав свою дію, оскільки конкурс відбувся, та за наслідками його проведення вже визначений переможець, який призначений на посаду, що підтверджується наказом ГУ ДФС від 19 грудня 2018 р. № 505-о (а.с. 153). Зважаючи на вказані обставини відсутні підстави і для задоволення вимоги позивача про зобов`язання ГУ ДФС у Миколаївській області запропонувати ОСОБА_1 для переведення посаду начальника новоствореної Казанківської ДПІ Баштанського управління ГУ ДФС у Миколаївській області.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, не підлягає.

Повний текст виготовлено 11.10.2019 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук