Справа № 160/8840/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2019 року Справа № 160/8840/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н.В.
за участі секретаря судового засіданняАндріяша А.М.
представників позивача представника відповідача Аністратенко О.І., Крихти А.А. Бохан О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№79)» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов, -
Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№79)» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову № ДН1375/269/АВ/ІП-ФС/621 від 11 жовтня 2018 року про накладання штрафу у розмірі 3723грн., винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області;
- визнати протиправною та скасувати постанову № ДН1375/269/АВ/ТД-ФС/622 від 11 жовтня 2018 року про накладання штрафу у розмірі 111690грн., винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за результатами інспекційного відвідування ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№79)» був складений акт №ДН1375/269/АВ від 21.09.2018р., яким встановлені порушення вимог законодавства, а саме: - п`ять працівників теплогенераторної котельні підприємства з числа засуджених допущені до роботи на посаду машиніст (кочегар) без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу; - нарахування та виплата заробітної плати одному працівнику - ОСОБА_1 , яка працевлаштована за строковим трудовим договором машиністом (кочегаром), протягом лютого-квітня 2018 року здійснювалася підприємством без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, внаслідок чого засуджену позбавлено загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивач вказує, що зазначені в акті перевірки від 21.09.2018 року засуджені особи були прийняті на роботу не Підприємством, а Установою відповідно до наказів Установи про прийняття на роботу засуджених установи, а Підприємство здійснює тільки забезпечення зайнятості роботами осіб, які утримуються в Установі, без укладання з ними трудових договорів. Відтак, позивач не є роботодавцем для засуджених, не укладає з ними строкові трудові договори, оскільки таке право надано Кодексом виключно державній установі, не здійснює виплату заробітної плати засудженим, не встановлює режим робочого дня, у зв`язку із чим штраф застосований неправомірно. Крім того, правила прийняття на роботу засуджених не регулюються законодавством про працю, на ці правовідносини не поширюються правила при працевлаштуванні на вільний вибір професії, роду занять і роботи, випробування при прийнятті на роботу, обов`язковість оформлення трудової книжки. Підприємство здійснює нарахування єдиного соціального внеску лише своїм працівникам згідно затвердженого штату, які працюють на Підприємстві на підставі трудових відносин, та не є засудженими, трудовий договір між Підприємством та засудженою ОСОБА_1 не укладався, вона прийнята на роботу до Установи, а Підприємство тільки забезпечило її роботою.
ГУ Держпраці у Дніпропетровській області надано до суду відзив на позов, у якому відповідач заперечував проти позову та в обґрунтування своєї позиції зазначив, що Наказом директора ДП «Підприємство ДКВС України (№79)» від 27 жовтня 2017 року №89/ОДП-17 з 01.10.2017р. затверджено штатний розпис робітників з числа засуджених, працевлаштованих на теплогенераторній котельній підприємства в кількості 4 штатних одиниць, а саме: машиніст (кочегар) з посадовим окладом 1744,0 грн. (II тарифний розряд). Згідно наказів по підприємству, табелів обліку робочого часу робітників котельні із числа засуджених, відомостей нарахування заробітної плати засудженим на вказаних посадах в опалювальному періоді працевлаштовані п`ять осіб. Проте, в порушення ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України п`ять працівників теплогенераторної котельні допущені до роботи на посаду машиніст (кочегар) без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. Також, відповідач зазначає, що відповідно до наданих до інспекційного відвідування відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за січень-вересень 2018 року встановлено, що нарахування та виплату заробітної плати 1 працівнику - ОСОБА_1 , яка працевлаштована за строковим трудовим договором машиністом (кочегаром), протягом лютого-квітня 2018 року здійснювалося позивачем ДП «Підприємство ДКВС України (№79)» без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, внаслідок чого засуджену позбавлено загальнообов`язкового державного соціального страхування, що є порушенням вимог ст.253 КЗпП України. ДП «Підприємство ДКВС України (№79)» виступає по відношенню до засуджених працівників як роботодавець, а отже саме на позивача ДП «Підприємство ДКВС України (№79)» покладено обов`язок щодо забезпечення нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таким чином, оскаржувані постанови є правомірними, у задоволенні позову слід відмовити.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти адміністративного позову, просив відмовити в його задоволенні.
Заслухавши представників позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Статут ДП «Підприємство ДКВС України (№79)» затверджено наказом Міністерства юстиції України від 06 грудня 2016 року №3547/5.
Метою діяльності і основними завданнями підприємства є залучення засуджених, які відбувають покарання в установах виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України до суспільнокорисної праці, забезпечення їх професійно-технічного навчання та отримання прибутку від господарської діяльності (п. 2.1 та 2.4 Статуту).
Між Державною установою «Покровський виправний центр № 79», далі по тексту -Установа, та Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№79)», далі по тексту - Підприємство, укладено договір № Г-1 від 02.01.2018 року на працевлаштування робочих із числа осіб, які утримуються в Установі.
Предметом договору є надання у розпорядження «Замовника» робочої сили із числа осіб, які утримуються в Державній установі «Покровський виправний центр (№79)», у кількості до 80 осіб для виконання робіт (п.1.1 Договору).
Замовник забезпечує зайнятість роботами осіб, які утримуються в Державній установі «Покровський виправний центр (№79)», наданих Установою, протягом дії договору згідно п. 1.1 (п. 1.2 Договору).
Установа щодня, починаючи з 02 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року надає у розпорядження Замовника робочу силу для виконання робіт у кількості згідно п.1.1 (п.2.1 Договору).
Установа веде табель на робочих місцях по фактичній їх наявності на об`єкті та відпрацьованому часу із зазначенням прізвища та ініціалів робочих, який затверджується Сторонами (п.2.3 Договору).
Замовник на виконання умов договору забезпечує ефективне використання робочих, наданих Установою, з видачею денного завдання, знаряддя праці, забезпечує безпечні і нешкідливі умови праці на робочих місцях, безпеку технологічних процесів, машин, механізмів, обладнання і інших засобів виробництва (п.3.1 Договору).
Замовник зобов`язується здійснювати закриття наряду не пізніше 1-го числа місяця, слідуючого за звітним. Наряд і табель підписується керівництвом Сторін. Ці документи являються обов`язковими для здійснення розрахунку між Сторонами. Оформлені таким чином документи виправленню не підлягають, за виключенням арифметичних помилок або явного завищення або заниження виконаних обсягів робіт, встановлених в результаті спільної перевірки керівництвом Замовника і Установи. Односторонні зміни акта виконаних робіт і табелів не допускаються (п. 4.1.1 Договору).
Оплата праці засуджених здійснюється Замовником згідно наданого рахунку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Установи протягом 5-ти банківських днів (п. 4.1.2 Договору).
Оплата виконаних робіт проводиться Замовником на підставі виставлених рахунків Установи. Нарахування заробітної плати робітникам з числа засуджених Державної установи «Покровський виправний центр (№79)» проводиться Установою не нижче розміру встановленого законом «Про державний бюджет України на 2018 рік» (п.4.4 Договору).
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Головного управління від 14 вересня 2018 року № 757-1, на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 14 вересня 2018 року № 96/4.3-н головними державними інспекторами відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Нікопольському регіоні Засядьвовк Т.Т. , Кондрашевою Ю.В. в період з 17 вересня 2018 року по 21 вересня 2018 року проведено інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у позивача ДП «Підприємство ДКВС України (№79)» з питань оформлення трудових відносин із засудженими до обмеження волі, залучених до суспільнокорисної оплачуваної праці, повноти, своєчасності нарахування та виплати заробітної плати, проведення загальнообов`язкового державного соціального страхування та відрахувань із заробітної плати засуджених.
Підставою для проведення інспекційного відвідування позивача ДП «Підприємство ДКВС України (№79)» став лист Прокуратури Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року № 16-497 вих-18.
За результатами інспекційного відвідування був складений Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ДН1375/269/АВ від 21.09.2018р. (далі - Акт №ДН1375/269/АВ).
Вказаною перевіркою встановлено наступні порушення:
- п`ять працівників теплогенераторної котельні підприємства з числа засуджених допущені до роботи на посаду машиніст (кочегар) без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу (ч.3 ст.24 КЗпП Україна);
- нарахування та виплату заробітної плати одному працівнику - ОСОБА_1 , яка працевлаштована за строковим трудовим договором машиністом (кочегаром), протягом лютого-квітня 2018 року здійснювалося підприємством без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, внаслідок чого засуджену позбавлено загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст. 253 КЗпП України).
01 жовтня 2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено припис про усунення виявлених порушень №ДН1375/269/АВ/П, яким приписано, зокрема, вжити заходи щодо виконання вимог ч.3 ст.24 та ст. 253 Кодексу законів про працю України до 16.01.2018 року та інформування про виконання вимог припису.
11 жовтня 2018 року, на підставі акта інспекційного відвідування №ДН1375/269/АВ від 21.09.2018р., керуючись ст.259 Кодексу законів по працю України, ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення", ч.3 ст.34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1375/269/АВ/ТД-ФС/622 від 11.10.2018р., якою накладено на Державне підприємство «Підприємство ДКВС України (№79)» штраф у розмірі 111690грн.
Крім того, 11 жовтня 2018 року, на підставі акта інспекційного відвідування №ДН1375/269/АВ від 21.09.2018р., керуючись ст.259 Кодексу законів по працю України, ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення", ч.3 ст.34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п.8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, абз.8 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1375/269/АВ/ТД-ФС/621 від 11.10.2018р., якою накладено на Державне підприємство «Підприємство ДКВС України (№79)» штраф у розмірі 3723,00грн.
Вирішуючи питання щодо правомірності винесення спірної постанови суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Статтею 259 КЗпП України, встановлено, що Державна служба України з питань праці має реалізовувати державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, застосування статті 259 Кодексу законів про працю України встановлено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).
Пунктом 2 Порядку №295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.
Згідно пп.4 п. 5 Порядку 295, інспекційні відвідування проводяться за інформацією, в тому числі за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.
Зі змісту п. 11 Порядку № 295 слідує, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, зокрема, ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги. Згідно із п. 19 Порядку № 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.
У відповідності до п. 20 Порядку № 295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
Пунктом 23 Порядку № 295 визначено, що припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Згідно п. 24 Порядку № 295, припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником.
Відповідно до частини першої та другої статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.
Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
Одним з основних прав, визначених статтею 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, засудженого є право на оплачувану працю, організовану відповідно до вимог законодавства про працю, у тому числі щодо тривалості, умов та оплати праці. При цьому тривалість робочого дня не може становити більше восьми годин і тривалість робочого часу - більше 40 годин на тиждень.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.60 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені до обмеження волі залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, як правило, на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою. Праця засуджених до обмеження волі регулюється законодавством про працю, за винятком правил прийняття на роботу, звільнення з роботи, переведення на іншу роботу.
Так, відповідно до ч.1 ст.60-1 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені до обмеження волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Згідно ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг.
Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.
Відповідно до ст.120 Кримінально-виконавчого кодексу України праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. У виправних колоніях на особовий рахунок засуджених, які залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці, зараховується незалежно від усіх відрахувань не менш як п`ятдесят відсотків нарахованого їм місячного заробітку. Засудженим, які мають заборгованість за виконавчими документами, незалежно від усіх відрахувань належить виплачувати не менш як двадцять п`ять відсотків загальної суми заробітку.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Як передбачено ч. 1 ст. 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
У відповідності до ст. 253 Кодексу законів про працю України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Відповідно до статті 6 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 року №2713-ІV (далі - Закон №2713-ІV), Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
З метою визначення умов праці та заробітної плати засуджених до обмеження волі або позбавлення волі (далі - засуджений), які тримаються в установах виконання покарань (далі - установа) та слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідно до статей 60-62, 118-121 Кримінально-виконавчого кодексу України, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про оплату праці", наказом Міністерства юстиції України 7 березня 2013 року №396/5 затверджена "Інструкція про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі" (далі - Інструкція №396/5).
Згідно пункту 1.2 Інструкції №396/5 засуджені залучаються до праці, зокрема: у майстернях, підсобних господарствах установ та слідчих ізоляторів; на підприємствах установ виконання покарань; на підприємствах державної або інших форм власності за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції відповідно до укладених угод між установою, де відбуває покарання засуджений, та замовником; на роботах з господарського обслуговування установ та слідчих ізоляторів.
Згідно пунктів 3.1, 3.5 розділу ІІІ Інструкції №396/5 засуджені до позбавлення волі працюють у місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей залежно від статі, віку, працездатності, стану здоров`я, спеціальності. Умови та оплата праці засуджених неповнолітніх, засуджених вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до трьох років, визначаються законодавством про працю.
Відповідно до п.п. 3.6, 3.7 Інструкції №3965 в установах та слідчих ізоляторах на особові рахунки засуджених, які залишені на роботах з господарського обслуговування, та засуджених, які працюють на виробництві, зараховується незалежно від усіх відрахувань не менш як двадцять п`ять відсотків нарахованого їм місячного заробітку, а на особовий рахунок засуджених чоловіків і жінок, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", інвалідів І та ІІ груп, хворих на активну форму туберкульозу, вагітних жінок, жінок, які мають дітей у будинках дитини при виправних колоніях, - не менш як п`ятдесят відсотків нарахованого їм місячного заробітку.
Засудженим, які відбувають покарання у виправних центрах, виховних колоніях, дільницях соціальної реабілітації виправних колоній, колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, а також засудженим жінкам, яким дозволено проживання за межами виправної колонії, на особовий рахунок зараховується незалежно від усіх відрахувань не менш як сімдесят п`ять відсотків нарахованого їм місячного заробітку.
Праця засуджених оплачується відповідно до її кількості і якості. Підприємства установ розраховують тарифні ставки, посадові оклади для диференціації оплати праці залежно від професії і кваліфікації засуджених, складності й умов виконуваних ними робіт. Заробітна плата, нарахована засудженим, за умови виконання ними норми виробітку (денної, тижневої, місячної) або тривалості робочого часу (у тому числі при залученні до робіт на підприємствах державної або інших форм власності) не може бути менше законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати (пункт 5.1 Розділу V Інструкції №396/5).
Основною системою оплати праці є відрядна, яка застосовується на всіх роботах, що піддаються нормуванню та точному обліку (пункт 5.3 Розділу V Інструкції №396/5).
Згідно Розділу VІ Інструкції №396/5 засуджені до позбавлення волі із нарахованого їм заробітку відшкодовують вартість харчування, одягу, взуття, білизни, комунально-побутових та інших наданих послуг, крім вартості спецодягу і спецхарчування. Відшкодування засудженими витрат на їхнє утримання проводиться після відрахування прибуткового податку і аліментів. Відрахування за виконавчими листами та іншими виконавчими документами проводяться у порядку, встановленому законодавством.
Відрахування та відшкодування із заробітної плати засуджених здійснюються відповідно до законодавства з дотриманням такої черговості: податок з доходів фізичних осіб; аліменти; вартість одягу, взуття, білизни (крім вартості спецодягу); вартість харчування, комунально-побутових та інших наданих послуг (крім вартості спецхарчування); за виконавчими листами на користь громадян; за виконавчими листами на користь юридичних осіб; відшкодування матеріальних збитків, заподіяних засудженими державі під час відбування покарання (пункт 6.3. Розділу VІ Інструкції №396/5).
Організація виробничого процесу на підприємствах виправних центрів, виправних та виховних колоній Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - підприємства установ) відповідно до вимог Кримінально-виконавчого кодексу України, Кодексу законів про працю України врегульована "Порядком організації виробничої діяльності та залучення засуджених до суспільно корисної праці на підприємствах виправних центрів, виправних та виховних колоній Державної кримінально-виконавчої служби України", затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 03.01.2013 року №26/5 (далі - Порядок №26/5).
Для проведення відрахувань і утримань із заробітної плати засуджених відповідно до чинного законодавства до 5 числа кожного місяця підприємством установи надаються до бухгалтерії установи відомості нарахування заробітної плати засудженим на підприємстві установи за попередній місяць за формою згідно з додатком 8 до цього Порядку (пункт 4.5 Порядку №26/5).
Під час розгляду справи судом встановлено, що Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№79)» відповідно до п. 2.1 Статуту утворено з метою залучення засуджених, які відбувають покарання в установах виконання покарань Державної кримінально-виконавчої служби України, до суспільно корисної праці, забезпечення їх професійно-технічного навчання та отримання прибутку від господарської діяльності.
Так, дослідивши правомірність та обґрунтованість виявлених відповідачем під час проведення інспекційного відвідування порушень, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Основним доводом позивача, яким він обґрунтовує свої позовні вимоги у цій справі є те, що Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 94)» не виступає по відношенню до засуджених роботодавцем в розумінні законодавства про працю, а отже, на нього не розповсюджуються вимоги трудового законодавства.
Проте, суд критично ставиться до такої позиції позивача з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між Державною установою «Покровський виправний центр № 79» та Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№79)» укладено договір № Г-1 від 02.01.2018 року на працевлаштування робочих із числа осіб, які утримуються в Установі, предметом якого є надання у розпорядження «Замовника» робочої сили із числа осіб, які утримуються в Державній установі «Покровський виправний центр (№79)», у кількості до 80 осіб для виконання робіт. Замовник забезпечує зайнятість роботами осіб, які утримуються в Державній установі «Покровський виправний центр (№79)», наданих Установою, протягом дії договору згідно п.1.1.
Установа щодня, починаючи з 02 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року надає у розпорядження Замовника робочу силу для виконання робіт у кількості згідно п.1.1. Установа веде табель на робочих місцях по фактичній їх наявності на об`єкті та відпрацьованому часу із зазначенням прізвища та ініціалів робочих, який затверджується Сторонами (п.п.2.1, 2.3 Договору).
Замовник на виконання умов договору забезпечує ефективне використання робочих, наданих Установою, з видачею денного завдання, знаряддя праці, забезпечує безпечні і нешкідливі умови праці на робочих місцях, безпеку технологічних процесів, машин, механізмів, обладнання і інших засобів виробництва (п.3.1 Договору).
Замовник зобов`язується здійснювати закриття наряду не пізніше 1-го числа місяця, слідуючого за звітним. Наряд і табель підписується керівництвом Сторін. Ці документи являються обов`язковими для здійснення розрахунку між Сторонами. Оформлені таким чином документи виправленню не підлягають, за виключенням арифметичних помилок або явного завищення або заниження виконаних обсягів робіт, встановлених в результаті спільної перевірки керівництвом Замовника і Установи. Односторонні зміни акта виконаних робіт і табелів не допускаються (п. 4.1.1 Договору).
Оплата праці засуджених здійснюється Замовником згідно наданого рахунку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Установи протягом 5-ти банківських днів (п. 4.1.2 Договору).
Оплата виконаних робіт проводиться Замовником на підставі виставлених рахунків Установи. Нарахування заробітної плати робітникам з числа засуджених Державної установи «Покровський виправний центр (№79)» проводиться Установою не нижче розміру встановленого законом «Про державний бюджет України на 2018 рік» (п.4.4 Договору).
Отже, з наведених положень договору видно, що Державна установа «Покровський виправний центр № 79» направляє певну кількість осіб, з числа засуджених, які відбувають покарання в даній установі, до Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби (№133)» для виконання певних робіт на Підприємстві.
Тобто, за умовами договору № Г-49 від 19.01.2017р. облік робочого часу, обсяг виконаної роботи та нарахування заробітної плати здійснює Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№79)».
Звіт про залучення засуджених до праці складається і підписується уповноваженими особами сторін на підставі відомостей, наданих Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№79)».
Таким чином, проаналізувавши наведені положення законодавства України та умови Договору про залучення засуджених до праці №Г-49 від 19.01.2017 р., суд приходить до висновку, що Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 133)» виступає по відношенню до засуджених працівників як роботодавець, а отже, на нього розповсюджуються вимоги законодавства про працю.
Стосовно правомірності винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими особами № ДН1375/269/АВ/ІП-ФС/622 від 11 жовтня 2018 року, суд зазначає наступне.
За висновками акту інспекційного відвідування позивача встановлено, що відповідно до відомостей про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за січень-вересень 2018 року встановлено, що нарахування та виплату заробітної плати 1 працівнику - ОСОБА_1 , яка працевлаштована за строковим трудовим договором машиністом (кочегаром), протягом лютого-квітня 2018 року здійснювалося позивачем ДП «Підприємство ДКВС України (№79)» без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, внаслідок чого засуджену позбавлено загальнообов`язкового державного соціального страхування, що є порушенням вимог ст.253 КЗпП України.
З пояснення директора позивача ДП «Підприємство ДКВС України (№79)» -заступника начальника Державної установи «Покровський виправний центр (№79)» Аністратенко О. І. слідує, що ДП «Підприємство ДКВС України (№79)» нараховує та сплачує єдиний соціальний внесок за тих засуджених, які мають всі відповідні документи для надання інформації про засуджену в персоніфікований облік відомостей про застраховану особу в системі загальнообов`язкового пенсійного страхування відповідно до вимог Наказу Міністерства юстиції України від 14 квітня 2015 року №435. Засуджена ОСОБА_1 прийнята до Державної установи «Покровський виправний центр (№79)» 28 червня 2017 року без паспорта. Державною установою «Покровський виправний центр (№79)» вживалися заходи по відновленню документів для оформлення паспорта засудженій.
У випадках, коли паспорти та ідентифікаційні коди засуджених було відновлено, Установою здійснювалось нарахування та сплата ЄСВ з моменту отримання засудженими вказаних документів. Перерахунок та сплата ЄСВ за період відсутності у засуджених вищевказаних документів позивачем не здійснювались.
Однак, суд не погоджується з даним твердженням, оскільки в будь-якому випадку позивачем була проведена ідентифікація засуджених відповідно до вироків судів.
Як було зазначено вище, відповідно до ч.1 ст.60-1 та ч.1 ст.122 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені до обмеження волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами.
Аналізуючи наведені норми права, суд приходить до висновку, що особи, засуджені до обмеження чи позбавлення волі, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а трудова діяльність таких осіб регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними Кримінально-виконавчим кодексом України.
Таким чином, проаналізувавши вищенаведені положення законодавства України та умови договору Г-1 від 02 січня 2018 року на працевикористання робочих з числа осіб, які утримуються в Державній установі «Покровський виправний центр (№79)», ДП «Підприємство ДКВС України (№79)» виступає по відношенню до засуджених працівників як роботодавець, а отже саме на позивача ДП «Підприємство ДКВС України (№79)» покладено обов`язок щодо забезпечення нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було правомірно винесено постанову № ДН1375/269/АВ/ТД-ФС/622 від 11 жовтня 2018 року про накладення штрафу в сумі 111690грн. (відповідно до абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП) за порушення вимог законодавства про працю в частині обов`язку роботодавця нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування при виплаті заробітної плати.
Стосовно правомірності винесення постанови про накладення штрафу уповноваженими особами № ДН1375/269/АВ/ТД-ФС/621 від 11 жовтня 2018 року, суд зазначає наступне.
За висновками акту інспекційного відвідування позивача встановлено, що п`ять працівників теплогенераторної котельні підприємства з числа засуджених допущені до роботи на посаду машиніст (кочегар) без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу (ч.3 ст.24 КЗпП Україна).
Так, судом встановлено, Наказом директора ДП «Підприємство ДКВС України (№79)» - заступником начальника Державної установи «Покровський виправний центр (№79)» з виробництва від 27 жовтня 2017 року №89/ОДП-17 з 01 жовтня 2017 року затверджено штатний розпис робітників з числа засуджених, працевлаштованих на теплогенераторній котельній підприємства в кількості 4 штатних одиниць, а саме: машиніст (кочегар) з посадовим окладом 1744,0 грн. (II тарифний розряд).
Згідно наказів по підприємству, табелів обліку робочого часу робітників котельні із числа засуджених, відомостей нарахування заробітної плати засудженим на вказаних посадах в опалювальному періоді працевлаштовані п`ять осіб: з 27 жовтня 2017 року - ОСОБА_5, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (наказ від 27 жовтня 2017 року №88/ОДП-17). З 25 листопада 2017 року працевлаштована ОСОБА_8 (наказ від 24 листопада 2017 року №97/ОДП-17). Засуджена ОСОБА_1 працевлаштована машиністом (кочегаром) з 02 лютого 2018 року (наказ від 02 лютого 2018 року №10/ОДП-18).
При цьому, відповідно до ч.3 ст. 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного, суд погоджується із викладеними у Акті висновками відповідача про те, що позивачем здійснено допуск ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 до роботи без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування.
Під час перевірки, керівництвом ДП «Підприємство ДКВС України (№79)» про вказане порушення не заперечувалось, про що також, було зазначено представником позивача у судових засіданнях під час розгляду даної справи.
Таким чином, судом встановлено, що в порушення ч.3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, п`ять працівників теплогенераторної котельні позивачем допущені до роботи на посаду машиніст (кочегар) без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.
Також, суд звертає увагу, що доказів виконання або оскарження в судовому порядку обов`язкового для виконання припису про усунення виявлених порушень №ДН1375/269/АВ/П від 01.10.2018р. позивачем не надано.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було правомірно винесено постанову № ДН1375/269/АВ/ТД-ФС/621 від 11 жовтня 2018 року про накладення штрафу в сумі 3723грн. (відповідно до абз.8 ч.2 ст. 265 КЗпП) за порушення вимог законодавства про працю в частині обов`язку роботодавця нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування при виплаті заробітної плати.
Крім того, суд звертає увагу, що предметом оскарження у даній адміністративній справі є постанови про накладення штрафу уповноваженими особами Головного управління Держпраці в Дніпропетровській області, щодо оскарження підстав перевірки або дій посадових осіб під час її проведення, позивач не звертався.
Таким чином, посилання позивача на окремі процедурні порушення не спростовують встановлених під час перевірки правопорушень і не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваних рішень.
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і частина 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
З огляду на сукупність встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд прийшов до висновку, що оскаржувані постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 11 жовтня 2018 року №ДН1375/269/АВ/ТД-ФС/622 та № ДН1375/269/АВ/ІП-ФС/621 про накладення штрафу на позивача, винесені Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, відповідають вимогам чинного законодавства, відповідач при їх прийнятті діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Згідно ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Н.В. Турлакова