Справа № 300/816/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/7444/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О. М.,

суддів Гудима Л. Я., Святецького В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Главач І. А.,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

час ухвалення рішення: 10:53:02,

дата складання повного тексту рішення - 05.06.2019 р.,

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську, в якому просив визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача щодо неврахування періодів проходження ним військової служби і періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 02 липня 2002 по 31 грудня 2005 року при призначенні пенсії та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу для призначення трудової пенсії за віком вказані періоди та провести перерахунок пенсії з 08 січня 2014 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що має право на зарахування до його страхового стажу, який враховується при призначенні пенсії, періоду проходження ним військової служби та періоду здійснення ним підприємницької діяльності, однак відповідачем при призначенні пенсії протиправно не враховано вказаних періодів.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 02 липня 2002 року по 31 грудня 2005 року.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 02 липня 2002 року по 31 грудня 2005 року та провести перерахунок призначеної пенсії, починаючи з 08 січня 2014 року із врахуванням вказаного періоду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську, подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську форми ОК-5 "Індивідуальні відомості про застраховану особу" відсутня сплата страхових внесків позивача до Пенсійного фонду України за період до 01 січня 2006 року, що свідчить про відсутність підстав для зарахування вказаного періоду до страхового стажу.

У зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, колегія суддів відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів переглядає оскаржуване судове рішення в цій частині.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 08 січня 2014 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

05 березня 2019 року позивачем подано до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську та Головного управління ДФС в Івано-Франківській області запит про надання інформації щодо періодів його роботи, які враховувались при призначенні йому пенсії, щодо здійснення ним підприємницької діяльності за період з 02 липня 2002 року по 07 серпня 2014 року та сплати ним податків за вказаний період.

18 березня 2019 року Головне управління ДФС в Івано-Франківській області листом №1431/10/09-19-55-61-01 повідомило, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Державній податковій інспекції у м. Івано-Франківську як фізична особа-підприємець з 05 серпня 2002 року по 21 жовтня 2014 року та ним було сплачено єдиного податку: у 2002 році - 1080 грн; у 2003 році - 124,30 грн; у 2004 році - 663,00 грн; у 2005 році - 482,00 грн; в 2006-2014 роках - сплата відсутня.

Управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську листами від 11 березня 2019 року № 719/03 та від 11 березня 2019 № 101/С-15 надано відповіді на вказані запити, в яких повідомлено, що згідно з реєстром страхувальників МДЗУ в пенсійній справі ОСОБА_1 перебував на обліку в Державній податковій інспекції у м. Івано-Франківську як фізична особа-підприємець з 05 серпня 2002 року по 21 жовтня 2014 року. Для вирішення питання зарахування періодів підприємницької діяльності до страхового стажу необхідно внести зміни до індивідуальних відомостей персоніфікованого обліку за період з 05 серпня 2002 року по 21 жовтня 2014 року.

14 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про проведення перевірки у зв`язку з закриттям підприємницької діяльності, однак листом Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську від 18 березня 2019 року №1955/04 повідомило позивача, що його заява про проведення перевірки залишена без розгляду, оскільки станом на дату подання заяви у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наявна інформація про припинення підприємницької діяльності особи, в той час, як для проведення позапланової перевірки фізичної особи, яка позбавлена статусу підприємця, немає законодавчих підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що факт перебування позивача на спрощеній системі оподаткування в період, зокрема, з 2002 року по 2005 рік та сплата ним єдиного податку підтверджується довідкою Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 18 березня 2019 року № 1431/10/09-19-55-61-01.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 56 вказаного Закону до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовано питання персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Частиною першою статті 21 цього Закону передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом, надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій, надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду, обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Відповідно до частини першої, другої, четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року № 794 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі Положення №794), згідно з пунктом 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення № 794, персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови.

Згідно з пунктом 7 Положення № 794 уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, відповідно до пункту 2.1 вказаного Порядку, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію є наявність стажу роботи на підприємствах та організаціях, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України. При цьому, при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення пенсії органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу на підставі даних персоніфікованого обліку і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

Як видно з довідки Управління Пенсійного фонду в м. Івано-Франківську форми ОК-5 "Індивідуальні відомості про застраховану особу", така не містить відомостей щодо сум сплачених позивачем податків за період до 01 січня 2006 року.

Разом з тим, відповідно до довідки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 18 березня 2019 року №1431/10/09-19-55-61-01 ОСОБА_1 перебував на обліку в Державній податковій інспекції у м. Івано-Франківську як фізична особа-підприємець з 05 серпня 2002 року по 21 жовтня 2014 року. Вказана довідка містить відомості щодо сум сплачених позивачем податків, в тому числі, єдиного податку з 2002 року по 2005 рік.

Таким чином, вищевказаною довідкою підтверджується факт перебування позивача на спрощеній системі оподаткування в період, зокрема, з 2002 року по 2005 рік та сплату ним єдиного податку, що свідчить про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача вищевказаного періоду здійснення ним підприємницької діяльності.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що невідображення у довідці ОК-5 "Індивідуальні відомості про застраховану особу" інформації про сплату позивачем страхових внесків не може слугувати єдиною підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 02 липня 2002 року по 31 грудня 2005 року та наявність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року у справі № 300/816/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 09.10.2019 р.