Справа № 140/2722/18
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8352/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Большакової О.О., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

представника позивача Палій М. В.,

представника відповідача Богачука Я. О.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року (рішення ухвалено у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Сороки Ю. Ю.) у справі № 140/2722/18 за адміністративним позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до товариства з обмеженою відповідальністю «Комо Україна» про застосування арешту коштів на рахунках,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Комо Україна» про застосування арешту коштів на рахунках.

Позивач просив застосувати арешт коштів, які перебувають на усіх рахунках, відкритих у банках, які здійснюють обслуговування ТзОВ «Комо Україна».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що головним бухгалтером відповідача було повідомлено про недопущення працівників позивача до проведення документальної позапланової виїзної перевірки. Відповідач обгрунтовує таке недопущення тим, що період, вказаний в наказі на перевірку, вже був обревізований. Крім того, відповідач вважає наказ на перевірку від 10.12.2018 № 2306 неналежним.

Апелянт зазначає, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2019 по справі № 857/3397/19 (№ 140/2685/18) в задоволенні адміністративного позову ТзОВ «Комо Україна» про визнання протиправним та скасування наказу від 10.12.2018 № 2306 відмовлено. Таким чином, судовим рішенням яке набрало законної сили встановлено законність наказу на перевірку відповідача.

На думку апелянта, підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках відповідача є вчинене платником податків правопорушення у сфері оподаткування, яке полягає в неправомірному недопущення до перевірки посадових осіб податкового органу за наявності законних підстав для її проведення незалежно від наявності в такого платника податкового боргу на момент звернення контролюючого органу з позовом.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка апеляційну скаргу підтримала, представника відповідача, який просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти платника податків, що знаходяться в банку, з підстав не допуску перевіряючих до перевірки, не є правовою підставою, визначеною податковим законодавством, для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках відповідача, відкритих в банківських установах. Натомість, позивачу слід було застосувати до відповідача арешт майна на підставі пункту 94.2 Податкового кодексу України. На законодавчому рівні, положеннями норм податкового законодавства розрізнені правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погоджується та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що 05.12.2018 ДФС України винесений наказ № 807 «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «КОМО Україна» щодо проведення перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток, податку на додану вартість за період з 01.04.2016 по 31.12.2017 по взаємовідносинах з ТОВ «ИН ОИЛ ТРЕЙД», ТОВ «ЛІДЕР ТІМ ЮА», ТОВ «ПРОМЕТЕЙ ГОЛД» і ТОВ «МАНІМЕЙКЕР».

10.12.2018 Офісом великих платників податків ДФС на виконання наказу ДФС України видано наказ № 2306 «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «КОМО Україна».

11.12.2018 начальником Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС винесені направлення на перевірку № 275, 276, 277 для проведення з 11.12.2018 документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «КОМО Україна» тривалістю 9 робочих днів.

14.12.2018 начальником Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС винесене направлення на перевірку № 280 для проведення з 17.12.2019 документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «КОМО Україна» тривалістю 5 робочих днів.

17.12.2018 службовими особами Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС здійснено вихід на ТОВ «КОМО Україна» за фактичною адресою: м. Луцьк, вул. Лідавська, 2. Однак, головним бухгалтером ТОВ «КОМО Україна» повідомлено про недопущення працівників Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС до проведення документальної позапланової виїзної перевірки, у зв`язку з тим, що період, вказаний в наказі, вже обревізований.

Зазначені обставини зафіксовані в акті № 302 від 17.12.2018 недопущення до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Комо Україна» та в акті від 17.12.2018 № 305 відмови від ознайомлення з направленнями на перевірку № 280 від 14.12.2018 та № 281 від 14.12.2018.

18.12.2018 заступником начальника управління начальником відділу аудиту Львівського управління офісу ВПП ДФС Іванишиним Т. І. скеровано звернення до начальника Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_1 про застосування адміністративного арешту майна платника податків ТОВ «Комо Україна» у зв`язку з недопущенням посадових осіб податкового органу до перевірки ТОВ «Комо Україна».

Рішенням позивача від 19.12.2018 про застосування адміністративного арешту майна платника податків вирішено застосувати умовний адміністративний арешт майна ТОВ «Комо Україна», що перебуває за адресою: м. Луцьк, вул. Лідавська, 2.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 ПК України).

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків є універсальними та визначені статтею 94 Податкового кодексу України. Відповідно до пункту 94.4 цієї статті арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Положеннями підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Тобто, на законодавчому рівні, нормами податкового законодавства розрізнені правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

При цьому, не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об`єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов`язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту, розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв`язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносин.

Крім того, частиною четвертою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Таким чином, з огляду на правовий зміст та аналіз наведених норм матеріального права у їх взаємному зв`язку суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але і наявність підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

В даному випадку такими правовими підставами (умовами) є саме, або наявність податкового боргу, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В той же час, звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти платника податків, що знаходяться в банку, з підстав не допущення перевіряючих до перевірки, не є передбаченою правовою підставою, визначеною податковим законодавством для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках відповідача, відкритих в банківських установах.

Доказів наявності у відповідача податкового боргу та відсутності майна для погашення цього податкового боргу податковим органом до суду не надано, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові № 803/976/17 від 07.08.2018.

Щодо твердження відповідача про неналежність оформлення наказу № 2306 від 10.12.2018 про проведення перевірки, слід зазначити, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2019 № 857/3397/19 встановлено, що Офісом великих платників податків ДФС доведено правомірність як наказу від 10.12.2018 № 2306 так і поведінки суб`єкта владних повноважень щодо підстави винесення такого наказу.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у справі № 140/2722/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді О. О. Большакова
Д. М. Старунський
Повний текст постанови виготовлений 11.10.2019.