Справа № 812/1483/17
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1483/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Секірської А.Г.,

за участю секретаря судового засідання Вакуленка А.В.,

представника позивача Нестєренка С.Ф., довіреність від 23.05.2017;

представника відповідача не прибув;

представника третьої особи Горбачова С.О., довіреність від 04.09.2019 № Г-2916/14/12-32-00;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної фіскальної служби в Луганській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 54743859, -

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (далі відповідач або Лисичанський МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 54743859.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 29.09.2017 ОСОБА_1 отримала постанову про відкриття виконавчого провадження № 54743859 від 21.09.2017 особи з назвою «Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області» листом з рекомендованим повідомленням про вручення № 115, яка є незаконною з таких підстав.

Постанову про відкриття виконавчого провадження винесено на підставі заяви особи з назвою «Головне управління ДФС у Луганській області» про примусове виконання Вимоги № Ф-270-17У від 02.06.2017, яка нібито вступила в законну силу (набрала чинності) 02.06.2017, про що зазначено у цій постанові. Однак відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Згідно відомостей у Автоматизованій системі виконавчих проваджень Міністерства юстиції України вимога № Ф-845/1228-У від 07.08.2015 надійшла до державного виконавця 19.09.2017.

Таким чином, у порушення вимог статей 4, 11, 12 Закону України «Про виконавче провадження» 21.09.2017 старшим державним виконавцем Лисичанського МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області Швалік О.О. незаконно відкрито виконавче провадження № 54743859 після закінчення строку пред`явлення вимоги № Ф-270-17У від 02.06.2017, який сплив 02.09.2017, що в свою чергу було прямою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі приписів п.2 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 7) рішень інших державних органів та рішень НБУ, які законом визнані виконавчими документами.

Вимогу від 02.06.2017 № Ф-270-17У винесено особою з назвою «Головне управління ДФС у Луганській області», яке не ж ні органом доходів і зборів, ні взагалі органом державної влади, який би був утворений відповідно до закону, оскільки така особа має бути утворена Кабінетом Міністрів України у порядку встановленому законом та діяти на підставі Положення, передбаченого ч.3 ст. 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», що передбачено п.п.9-1 ч.1 ст. 116 Конституції України, частиною першою статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».

Особа з назвою «Головне управління ДФС у Луганській області» нібито утворена постановою КМУ від 06.08.2014 № 311, однак жодного такого чинного документу не існує.

З посиланням на норми статей 49, 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Указу Президента України від 03.10.1992 № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», Положення про державну реєстрацію нормативно правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи та інтереси громадян або носять міжвідомчій характер, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731, позивач зазначила, що державна реєстрація і опублікування постанови КМУ від 06.08.2014 № 311 та Наказу про затвердження таких положень є обов`язковим, оскільки в іншому випадку таке положення є нечинним.

Крім того, постанова КМУ від 06.08.2014 № 311 навіть не підписана Прем`єр Міністром України в порядку частини п`ятої статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», що підтверджується листом КМУ від 17.01.2017 № 17-17/111. Однак у Державному реєстрі НПА не зареєстровано постанови КМУ від 06.08.2014 № 311, тому цей документ є нечинним.

Особа з назвою «Державна фіскальна служба України», територіальним органом якої нібито є особа з назвою «Головне управління ДФС у Луганській області», нібито утворена постановою КМУ від 21.05.2014 № 160 «Про Державну фіскальну службу України», а Положення про ДФС України нібито затверджено постановою КМУ від 21.05.2014 № 236. Однак 21.05.2014 КМУ не приймав ні такої постанови, ні інших рішень щодо утворення ДФС України та затвердження Положення про неї. Дана обставина підтверджується відсутністю у протоколі засідання КМУ від 21.05.2014 за № 30 будь-яких відомостей про розгляд питання про прийняття проекту постанов КМУ № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби» та № 236 від 21.05.2014 «Про Державну фіскальну службу України». Також у протоколі засідання КМУ від 21.05.2014 відсутні відомості про результати голосування у порядку статті 51 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» за прийняття такої постанови. Наведене підтверджується копією протоколу засідання КМУ від 21.05.2014 № 30.

З огляду на наведене, особа з назвою «Головне управління ДФС у Луганській області» взагалі не є утвореним відповідно до закону органом державної влади і не має ніяких повноважень, в тому числі і повноважень щодо адміністрування єдиного внеску, передбаченого Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тому постанова від 21.09.2017 про відкриття виконавчого провадження № 54743859, видана на підставі вимоги № Ф-270-17У від 02.06.2015, яка не є виконавчим документом, не підлягає примусовому виконанню і не є підставою для відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного позивач просила суд:

- скасувати постанову від 21.09.2017 про відкриття виконавчого провадження № 54743859 як таку, що видана з істотним порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 12.12.2017, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.02.2018, у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Луганській області, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 54743859 відмовлено (арк.спр. 87-89, 139-140).

Постановою Верховного Суду від 13.09.2019 постанову Луганського окружного адміністративного суду від 12.12.2017 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.02.2018 у справі № 812/1483/17 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (арк.спр. 217-225).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 справу прийнято до провадження судді Секірської А.Г., призначено судове засідання (арк.спр. 232-233).

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в уточненій позовній заяві (т.1 арк.спр. 10-13). Додатково зазначив, що вимога від 02.06.2017 № Ф-270-17-У не є виконавчим документом і не підлягає примусовому виконанню з огляду на те, що Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції. Розпорядженням КМУ від 30.10.2014 № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, яким місто Лисичанськ входить до цього переліку.

Тобто на момент винесення вимоги № Ф-270-17-У від 02.06.2017, з виконання якої відкрито ВП № 54743859 від 21.09.2017, позивач перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014. З посиланням на норми Закону № 2464 зазначив, що стягнення єдиного внеску відповідно до зазначеного Закону шляхом пред`явлення вимоги взагалі не може бути здійснено, оскільки відповідно до статті 9-4 Розділу VIІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону заява платника ЄСВ подається ним до органу доходів і зборів не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення АТО. Процедура розгляду такого питання може розпочатися лише після спливу передбаченого законом місячного терміну після закінчення АТО на території Луганської та Донецької областей, яка наразі триває.

З посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18, представник позивача зазначив, що будь-які вимоги про сплату єдиного внеску органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску і розташований в зоні АТО, є явно не законною і протиправною та не є виконавчим документом і не може бути звернена до примусового виконання органами державної виконавчої служби, оскільки заходи впливу і стягнення на цій території зупинені, а платники ЄСВ звільнені від виконання всіх обов`язків, визначених у частині другій статті 6 Закону № 2464-VI.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав через канцелярію суду клопотання від 08.10.2019 за вх. № 51101/2019 (т.1 арк.спр. 248) про розгляд справи без його участі; та відзив на адміністративний позов від 08.10.2019 за вх. № 51096/2019 (т.1 арк. спр. 247), відзиві від 10.10.2019 за вх. № 51609/2019 (т.2 арк.спр. 21-22), у якому зазначив, що відповідно до статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» та статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) в Україні покладається на державну виконавчу службу та є завершальною стадією судового провадження. У зв`язку з цим органи державної виконавчої служби зобов`язані вжити відповідних заходів по забезпеченню примусового виконання рішення.

21.09.2017 державним виконавцем на підставі ст. 3, 4, 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54743859 за вимогою про сплату боргу № 270-17-У від 02.06.2017, виданою ГУ ДФС у Луганській області про стягнення боргу (недоїмки) з ОСОБА_1 у сумі 136131,01 грн, копії постанов направлено сторонам заказною кореспонденцією.

04.01.2019 державним виконавцем на підставі п.4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Олешківського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області. Виконавчі документи про стягнення боргу або стягнення аліментів з ОСОБА_1 згідно перевірки бази даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 04.10.2019 на виконанні у відділі не перебувають.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у запереченнях від 12.12.2017 за вх. № 30916/2017 (т.1 арк.спр. 73-75). Так, зазначив, що згідно відмітки про отримання вимога № Ф-270-17У від 02.06.2017 надійшла до Лисичанського міського ВДВС 11.07.2017, що свідчить про те, що строк пред`явлення зазначеної вимоги не пропущений, підстави для повернення виконавчого документа стягувачу відсутні. Відповідно до постанови КМУ від 06.08.2014 № 311 визначений перелік територіальних органів ДФС, які утворюються. Згідно додатку № 1 до Постанови КМУ № 311 до цих територіальних органів ДФС відноситься Головне управління ДФС у Луганській області. Постанова КМУ є чинною та внесена до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. На підставі викладеного представник третьої особи просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77 КАС України, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , зареєстрована як фізична особа - підприємець 17.02.2014 Лисичанською міською радою Луганської області, № запису 0008623, 20.09.2017 внесено запис про припинення фізичної особи-підприємця за власним рішенням, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 09.10.2019 за № (т.1 арк. спр. 253-254).

02.06.2017 Головним управлінням ДФС у Луганській області винесено вимогу № Ф-270-17У про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 136131,01 грн (т.1 арк. спр. 52).

Згідно листа № 1020/9/12-32-17-15 від 06.07.2017 Головним управлінням ДФС у Луганській області на адресу Лисичанського міського відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Луганській області було надіслано вимогу № Ф-270-17У від 02.06.2017 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 136131,01 грн (т.1 арк. спр. 39).

Відповідно до відбитку штампу дана вимога була отримана Лисичанським МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області 19.09.2017 (т.1 арк. спр. 83).

21.09.2017 державним виконавцем Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54743859 на підставі вимоги № Ф-270-17У, виданої 02.06.2017 Головним управлінням ДФС у Луганській області про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 136131,01 грн (т.1 арк. спр. 6,41). Позивач вважає зазначену постанову протиправною та звернулася до суду з позовом про її скасування.

Постановою від 04.01.2019 передано виконавчий документ вимогу про сплату боргу № Ф-270-17У, виданий 02.06.2017 ГУ ДФС у Луганській області про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 136131,01 грн до Олешківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Херсонській області (т.2 арк.спр. 51).

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02.06.2016 № № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із пунктом 7 частини першої статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Стосовно посилань позивача на те, що Головне управління ДФС у Луганській області не є утвореним відповідно до закону органом державної влади і не має жодних повноважень, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно із пунктом 9-1 статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України, утворює, реорганізовує та ліквідовує відповідно до закону міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади.

Відповідно до частиною першою статті 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 160 утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 вересня 2014 року № 311 утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1, зокрема Головне управління ДФС у Луганській області. Крім того, відповідно до статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджується, що Головне управління Державної фіскальної служби у Луганській області зареєстровано в якості юридичної особи () 20.01.2015, є органом державної влади (т.1 арк. спр. 85-86).

Щодо посилань позивача на те, що Кабінет Міністрів України не утворював такого центрального органу виконавчої влади, як ДФС України, а тому не може існувати і територіального органу такої служби ГУ ДФС у Луганській області, суд зазначає, що ДФС України утворено постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 160 Про Державну фіскальну службу України, постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 затверджено Положення про Державну фіскальну службу України. Зазначені нормативно-правові акти позивачем не оскаржувались, на теперішній час є чинними і їх правомірність не є предметом розгляду у даній адміністративній справі.

Посилання представника позивача на нечинність вимоги з огляду на положення п.9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 судом оцінюються критично, оскільки наявність чи відсутність визначених законом підстав в ГУ ДФС у Луганській області для прийняття вказаної вимоги має оцінюватися судом при розгляді справи, предметом якої є оскарження такої вимоги.

Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18, у відповідності до положень частини п`ятої статті 242 КАС України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Разом з тим, спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 та Лисичанським міським відділом ДВСГТУЮ у Луганській області з приводу винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а правовідносини, оцінку яким надавав Верховний Суд у справі № 812/292/19, виникли між платником ЄСВ та територіальним органом фіскальної служби з приводу прийняття останнім рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату ЄСВ. У справах № 805/2856/17-а, № 805/1197/17-а, № 805/2474/16-а платниками ЄСВ оскаржувалися вимоги контролюючого органу про сплату недоїмки з ЄСВ.

Тобто обставини наведених справ не є тотожними обставинам справи, яка розглядається.

Судом при розгляді даної справи надається оцінка діям державного виконавця при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження, а не діям ГУ ДФС у Луганській області, яке не є відповідачем у справі, при прийнятті останнім вимоги про сплату недоїмки. При цьому, позивачем не оскаржено вимогу та не оскаржено дії ГУ ДФС у Луганській області щодо направлення такої вимоги на примусове виконання.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, суд не може вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень, який не є відповідачем у справі.

Державний виконавець при прийнятті рішення про відкриття виконавчого провадження керується вимогами Закону України «Про виконавче провадження», і позбавлений можливості надати оцінку виконавчому документу на предмет його відповідності Закону України № 2464, періоду виникнення заборгованості з ЄСВ (до початку АТО чи безпосередньо при проведенні антитерористичної операції).

Пунктом 7 частини першої статті 3 Закону № 1404 визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно із абзацом 2 частини четвертої статті 25 Закону № 2464 вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно із абзацом дев`ятим частини четвертої статті 25 Закону № 2464 у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Таким чином, обов`язковою умовою для звернення вимоги про сплату бору з ЄСВ до виконання, є узгодження такої вимоги.

За приписами частини першої статті 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону № 1404 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Частиною четвертою статті 4 Закону №1404 передбачений вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а саме:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Представником позивача не заперечується, що вимогу отримано позивачем 16.06.2017, що підтверджується підписом ОСОБА_1 у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (т.1 арк.спр. 76).

Тобто у відповідності до вимог Закону № 2464 вимога стала узгодженої з 27.06.2017, і з цього строку починається строк для пред`явлення до виконання.

Разом з тим, надаючи оцінку діям саме державного виконавця, який є відповідачем у справі, суд зазначає таке.

Відповідачем 30.11.2017 надано матеріали виконавчого провадження, в яких містяться, зокрема, копія вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.06.2017 № Ф-270-17-У, згідно із якою станом на 30.06.2017 заборгованість із сплати єдиного внеску, штрафів, пені ОСОБА_1 становить 136131,01 грн, яка складається з недоїмки 90155,06 грн та штрафів 45975,95 грн, з зазначенням дати набрання чинності вимогою про сплату боргу 16.06.2017 (т.1 арк.спр. 52).

Також наявний лист ГУ ДФС у Луганській області від 06.07.2017 № 1020/9/12-32-17-15 про направлення вимоги на примусове виконання, зі вхідним штампом Лисичанського МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області про надходження 19.09.2019 вх. № 6117 (т.1 арк.спр. 39).

Третьою особою ГУ ДФС у Луганській області долучено до матеріалів справи копію цього листа з відміткою про прийняття, оглядом якої неможливо точно встановити, чи це 11.07.2017, чи 11.09.2017 (т.1 арк.спр. 83).

За Інформацією про виконавче провадження з Автоматизованої системи виконавчого провадження дата надходження виконавчого документа до державного виконавця 19.09.2017 (т.2 арк.спр. 9).

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Тобто у разі отримання виконавцем виконавчого документа 11.07.2017, як наполягає представник ГУ ДФС у Луганській області, виконавець повинен був прийняти рішення про відкриття виконавчого провадження не пізніше 12.07.2017, а не 21.09.2017.

Крім того, 19.09.2017 21.09.2017 були робочими днями, державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження не у визначений частини п`ятою статті 26 Закону № 1404 строк.

При цьому, отримавши 19.09.2017 виконавчий документ з зазначенням дати набрання чинності 16.06.2017, враховуючи строк на пред`явлення вимоги до виконання, визначений частиною першою статті 12 Закону № 1404, державний виконавець мав звернути увагу на те, що строк для пред`явлення до виконання вимоги сплинув 17.09.2017, проте виконавче провадження відкрив, зазначивши у тексті самої постанови, що документ вступив у законну силу (набрав чинності) 02.06.2017 (т.1 арк.спр. 41).

Частиною третьою статті 11 Закону № 1404 встановлено, що будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина перша статті 77 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В межах спірних правовідносин відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав доказів на спростування тверджень позивача щодо пропуску строку пред`явлення вимоги до виконання, виходячи з відомостей, що містилися у виконавчому документі щодо дати набрання чинності та виходячи з дати пред`явлення вимоги до виконання, на надав доказів вжиття стягувачем заходів щодо приведення виконавчого документа у відповідність з вимогами статті 4 Закону № 1404, можливість чого прямо передбачена частиною першої зазначеної статті.

Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає критеріям, визначеним пунктами 3-8, 10 частини другої статті 2 КАС України, оскаржена боржником, який у цих правовідносинах не є суб`єктом владних повноважень, відповідачем не доведено правомірності своїх дій при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання даного позову сплачено 1600,00 грн судового збору (т.1 арк.спр. 27).

Оскільки позовні вимоги задоволено, на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1600,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (, 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Менделєєва, 53), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної фіскальної служби в Луганській області (, 93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 54743859 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 21 вересня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 54743859 з примусового виконання вимоги про сплату боргу № Ф-270-17У, виданої 02 червня 2017 року Головним управлінням ДФС у Луганській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1600,00 грн (одна тисяча шістсот гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя А.Г. Секірська