Справа № 826/17107/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

15 жовтня 2019 року № 826/17107/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_2

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання протиправними дії Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у реєстрації її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 за результатами розгляду її заяви від 15.05.2018 та про зобов"язання Голосіївську районну в м. Києві державну адміністрацію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання від 15.05.2018, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на закони України «Про надання адміністративних послуг», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правила реєстрації місця проживання, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, та зазначає, що Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією протиправно відмовлено їй у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки законодавством не визначено обов`язку надавати документи, що підтверджують право власності на будинок.

Відповідачем відзив на позов не подано. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі уповноважена особа відповідача отримала 30.11.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною другою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Від третьої особи надійшли письмові пояснення, відповідно до яких третя особа підтримує позицію позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

15 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду заяви, у реєстрації місця проживання відмовлено з підстав ненадання необхідних документів, що підтверджують право власності на будинок.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України регулює Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України від 11.12.2003 № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (із змінами та доповненнями, далі Закон № 1382-ІV) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Згідно із частиною третьою статті 6 Закон № 1382-ІV для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

письмову заяву;

документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

квитанцію про сплату адміністративного збору;

документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів (частина восьма статті 6 Закону).

Разом з тим, згідно з підпунктом 4 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207, документами, що підтверджують право на проживання в житлі, є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Відповідно до пункту 18 Правил № 207 працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві.

Пунктом 19 Правил № 207 встановлено, що працівник органу реєстрації в день звернення особи або її представника чи в день отримання документів від центру надання адміністративних послуг або представника спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту, посадової особи виконавців послуг з управління (утримання) багатоквартирного будинку (гуртожитку), об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельного кооперативу, управителя багатоквартирного будинку, органів державної реєстрації актів цивільного стану або даних від органу соціального захисту населення приймає рішення про реєстрацію або про відмову у реєстрації місця проживання особи.

Як встановлено судом, позивачу відмовлено у реєстрації місця проживання з підстав ненадання необхідних документів, що підтверджують право власності на будинок.

Із заяви позивача про реєстрацію місця проживання вбачається, що до заяви додано квитанцію про сплату адміністративного збору. Одночасно із заяви вбачається, що в графі «Згода власника» ОСОБА_2 дала згоду на реєстрацію ОСОБА_1 .

Разом з тим, доказів того, що ОСОБА_2 є власником будинку до заяви не додано.

З огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, суд приходить до висновку про правомірність рішення про відмову у реєстрації місця проживання.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача, що законодавством не визначено обов`язку надавати документи, що підтверджують право власності на будинок, оскільки надання таких документів передбачено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207.

Разом з тим, суд приймає до уваги доводи позивача, що ОСОБА_2 успадкувала частину незакінченого будівництвом будинку та є власником особового рахунку на житлову площу, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину по закону від 21.12.1985 року та заповітом № 45096085 від 16.07.2008, довідкою за формою 3 № 9524. Разом з тим, з наданого свідоцтва про право на спадщину по закону від 21.12.1985 року вбачається, що ОСОБА_3 також успадкував частину незакінченого будівництвом будинку. При цьому, за станом на 28.09.2016 на житловій площі зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які як члени сім`ї також повинні надати згоду на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням наведеного суд зазначає, що як на час звернення позивача до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, так і на час розгляду даної справи позивачем не надано всіх документів, необхідних для реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 вказаного Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Таким чином, обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась за їх судовим захистом.

Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

За вказаних обставин та з огляду на доведеність правомірності дій відповідачем суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (проспект Голосіївський, 42, м. Київ, 03039, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева