Справа № 620/1916/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1916/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії, передбаченої статтею 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» незаконними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, передбачену статтею 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позов обґрунтовано тим, що після смерті чоловіка, який мав статус інваліда та ліквідатора аварії на ЧАС, по досягненню нею віку 50 років, позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії, передбаченої статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак, їй було відмовлено.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року в задоволенні даного адміністративного позову відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що для призначення пенсії згідно вказаних законодавчих норм чоловік позивача мав бути або військовослужбовцем, або особою начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, або поліцейським. Натомість, чоловік позивача не був ні військовослужбовцем, ні особою начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, ні поліцейським, а являвся військовозобов`язаним і був призваний на збори, де приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, вказуючи, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що її чоловік мав статус військовослужбовця згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Оскільки позивачка досягла віку 50 років та має страховий стаж понад 20 років, то вона має право на призначення дострокової пенсії на підставі статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з огляду на те, що військовозобов`язані, призвані на військові збори для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яким був її чоловік, є військовослужбовцями та прирівнюються до осіб, які перебувають на дійсній строковій військовій службі.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 статті 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 02 вересня 1984 року, ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Згідно військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 у період з 25 березня 1987 року по 04 червня 1987 року перебував на військових зборах при ВЧ НОМЕР_3 та виконував завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Також наведене підтверджується довідкою Соснівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 95 від 06 червня 2019 року та архівною довідкою галузевого державного архіву Міністерства оборони України №12556 від 06 червня 2005 року.

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 05 травня 2015 року № 2251, захворювання ОСОБА_2 , яке привело до його смерті, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно витягу з протоколу № 141 від 13 квітня 2004 року засідання 9 військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, захворювання ОСОБА_2 пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС .

ОСОБА_2 перебував на обліку в Сосницькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримував пенсію по II групі інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії.

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27 травня 2019 року в Сосницькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду, України було зареєстровано заяву позивача та додані до неї документи про призначення їй пенсії за віком згідно статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом відповідача від 04 червня 2019 року №1381/04 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на те, що вона не має права на пенсію згідно п.4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейські, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно п.4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок.

Позиція відповідача та суду першої інстанції зводиться до того, що вказаними нормами визначено особливі умови для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, зокрема, пенсія призначається дружинам 1) військовослужбовців, 2) осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, 3) поліцейських.

Тому відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії згідно п.4 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки її чоловік не був ні військовослужбовцем, ні особою начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, ні поліцейським, а являвся військовозобов`язаним і був призваний на збори, де приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 25 березня 1987 року по 04 червня 1987 року.

Між тим, за правилами статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань (примітка до вказаної статті).

Крім того, у період перебування ОСОБА_2 на військових зборах діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII «Про загальний військовий обов`язок».

Відповідно до статей 5, 6 Закону СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII «Про загальний військовий обов`язок» (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, військовозобов`язаними.

За правилами статей 7 9 Закону СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII «Про загальний військовий обов`язок» військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.

Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Відповідно до ч.9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно ч.1 статті 16 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06 грудня 1991 року № 1934-XII держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (пп. 3 п. 1 статті 3 цього Закону).

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Зазначене вище кореспондується зі статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якою до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.

Можливість отримання пільги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 1 березня 2016 року у справі № 21-1887а15 та постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 527/1063/17, від 31 липня 2018 року у справі № 636/2287/17, від 11 вересня 2018 року у справі №211/121/17-а.

Відтак, за умови, що ОСОБА_1 має не менше 20 років страхового стажу, та враховуючи, що її чоловік ОСОБА_2 військовозобов`язаний, який був призваний на військові збори та помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, апеляційний суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років на підставі статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Між тим, оскільки наразі у суду немає можливості перевірити наявність трудового стажу, який надає право дострокового виходу на пенсію у зв`язку із відсутністю у матеріалах справи відповідних документів, зокрема, трудової книжки, колегія суддів дійшла висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із зобов`язанням відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, передбаченої статтею 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині даного рішення.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги позивача зазначені вище висновки суду попередньої інстанції спростовували і дали суду підстави для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи та відмові в задоволенні позову неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чим порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Відтак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову і задоволенні позову та вважає, що він має бути задоволений в повному обсязі.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було допущено порушення вимог законодавства, а тому воно підлягає скасуванню з прийняттям нового.

Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії, передбаченої статтею 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, передбаченої статтею 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків, викладених в мотивувальній частині даного рішення.

В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку