Справа № 400/630/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/630/19
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Артіль ЛТД" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року, ухвалене у спрощеному позовному провадженні із повідомленням учасників справи, в письмовому провадженні в м. Миколаєві, по справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Артіль ЛТД" до управління Держпраці у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправною і скасувати постанову заступника начальника управління Держпраці у Миколаївській області Жовнєнко Дениса Сергійовича № МК2570/441/АВ/П/ПТ/МГ-ФС від 18.01.2019 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Артіль ЛТД" штрафу в розмірі 37230,00 грн. на підставі абз. 4 ч.2 ст. 265 Кодексу Законів про працю України;

- визнати протиправною і скасувати постанову заступника начальника управління Держпраці у Миколаївській області Жовнєнко Дениса Сергійовича № МК2570/441/АВ/П/ПТ/ІП-ФС від 19.01.2019 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Артіль ЛТД" штрафу в розмірі 3723,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до приписів ст. 4 ч. 4 абз. 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", спосіб та форми здійснення заходів державного нагляду встановлюються виключно законом, тоді як інспекційне відвідування проведено управлінням Держпраці на підставі Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 26 квітня 2017 р. № 295 (надалі - Порядок № 295), тобто на підставі підзаконного нормативного акту, що суперечить наведеним приписам закону, а тому виявлення порушень трудового законодавства здійснено відповідачем не у законодавчо встановлений спосіб; не виплата працівнику грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, не відноситься до мінімальних державних гарантій в оплаті праці, а тому не утворює складу порушення, передбаченого ст. 265 ч. 2 абз. 4 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України); при прийнятті постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК2570/441/АВ/П/ПТ/МГ-ФС від 18 січня 2019 р., відповідач не врахував всі обставини, а саме об`єктивну неможливість провести остаточний розрахунок із звільненим працівником, так як останній не з`явився до підприємства для отримання трудової книжки; обставини, які стали підставою для прийняття іншої постанови № МК2570/441/АВ/П/ПТ/ІП-ФС раніше вже були предметом перевірки, а ст. 6 ч. 1 абз. 10 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" містить заборону щодо проведення повторної перевірки; відповідач не мав права приймати спірні постанови на час оскарження позивачем припису.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Доводами апеляційної скарги зазначено, що судом, при винесенні рішення, безпідставно не враховано, що обставини, зазначені відповідачем в постанові № МК2570/441/АВ/П/ПТ/МГ-ФС від 18.01.2019 року, не утворюють складу правопорушення, передбаченого абз.4 ч.2 ст. 265 КЗпП України. Апелянт вказує, що не будь-який обов`язок роботодавця в частині оплати праці є мінімальною державною гарантією, а лише той, який прямо зазначений у ч.1 ст.12 Закону України «Про оплату праці». Інструкція, на яку посилається суд, як на підставу прийняття свого рішення не може бути застосована, оскільки її завдання - це визначення методології заповнення статистичних форм, а не визначення мінімальних державних гарантій. На думку апелянта, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що судом першої інстанції помилково ототожнено державні гарантії, пов`язані із відпусткою та мінімальні державні гарантії в оплаті праці. Грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки не належить до мінімальних державних гарантій, не є нормою чи гарантією в оплаті праці, що передбачена ч.1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» та КЗпП України, внаслідок чого висновок суду, щодо порушення позивачем ст. 265 КЗпП України відповідає фактичним обставинам. Апелянт вважає, що враховуючи факт усунення позивачем порушень вимог ст. 83 КЗпП України та неналежність компенсації за невикористану відпустку до мінімальних державних гарантій оплати праці, відповідачем, при винесенні оскаржуваної постанови № МК2570/441/АВ/П/ПТ/МГ-ФС неправомірно застосовано штраф, у розмірі, передбаченому абз.4 ч.2 ст. 265 КЗпП. Апелянт вказує, що в акті інспекційного відвідування від 07.06.2018 р. інспектором управління Держпраці у Миколаївській області Пінчук К.А. вже перевірялось проведення виплат за той же період по працівнику ОСОБА_1

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем до суду не надано.

Відповідно до п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26-27 грудня 2018 р., на підставі наказу від 21 грудня 2018 р. № 465 та направлення № 905 на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання, Управління Держпраці провело інспекційне відвідування ТОВ "Артіль ЛТД", результати якого оформлені Актом № МК2570/441/АВ (надалі - Акт інспекційного відвідування) (а. с. 55-67).

В Акті інспекційного відвідування зафіксовані наступні порушення з боку позивача:

1) 22 червня 2018 р. з підприємства був звільнений працівник ОСОБА_2 , якому щорічна основна відпустка не надавалась. Всупереч приписам ст. 83 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівнику не нарахована грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку;

2) звільненому працівнику ОСОБА_1 не нарахована заробітна плата за 1 робочий день - 5 травня 2018 р., що є порушенням ст. ст. 94 і 116 КЗпП України.

18 січня 2018 р. позивач подав до Управління Держпраці клопотання, в якому повідомив про оскарження припису, складеного за наслідками інспекційного відвідування та просив відкласти розгляд справи щодо накладення штрафу до розгляду цієї скарги (а. с. 23).

18 січня 2019 р. Управління Держпраці прийняло постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК2570/441/АВ/П/ПТ/МГ-ФС, якою за порушення ст. 83 ч. 1 КЗпП України, на підставі ст. 265 ч. 2 абз. 4 КЗпП України, позивач оштрафований на 37 230,0 грн. (а. с. 24).

В той же день, відповідач прийняв постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № МК2570/441/АВ/П/ПТ/ІП-ФС (позивач помилково вказав її датою 19 січня 2019 р.), якою за порушення ст. ст. 94 і 116 КЗпП України, на підставі ст. 265 ч. 2 абз. 8 КЗпП України, позивач оштрафований на 3 723,0 грн. (а. с. 25).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суд не встановив порушень в діях відповідача щодо проведення перевірки та накладення штрафу, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 (далі - Порядок №295).

Пунктом 2 Порядку №295 встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Відповідно до п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту (пп.3); за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю (пп.5).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (п.19 Порядку №295).

П.27 Порядку №295 визначено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до п. 30 Порядку № 295 припис або вимога інспектора праці можуть бути оскаржені у 10-денний строк з дати їх отримання до керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці.

У разі незгоди з рішенням керівника або заступника керівника відповідного територіального органу Держпраці таке рішення може бути оскаржене до керівника або заступника керівника Держпраці.

Подання в установлений строк скарги тимчасово припиняє виконання припису або вимоги.

Скарга розглядається у 30-денний строк з дати її надходження, якщо інше не встановлено законом.

За результатами розгляду скарг вимоги, приписи можуть бути скасовані повністю або в окремій частині.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачений ч.2 ст.265 КЗпП України, частинами 2-7 ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення" та Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою КМ України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 (далі Порядок №509) визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Відповідно до п. 3 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Згідно з п. 8 Порядку № 590, за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Згідно з п. 6 Порядку № 509 Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпромі чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до пп.7, 8 Порядку №509 справа розглядається за участі представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. Розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Розгляд справ на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, акта, зазначеного в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку, здійснюється уповноваженими посадовими особами Держпраці та її територіальних органів.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно з ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, про

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про охорону праці» працівник це виключно та особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Як вбачається з Акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № МК2570/441/АВ від 27 грудня 2018 р., в порушення вимог ч.1 ст.83 КЗпП України при звільненні працівника грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки не нарахована. А саме: ОСОБА_2 звільнився 22.06.2018 відповідно до наказу від 22.06.2018 № 56-К. Працівник працював на підприємстві з 01.02.2018 року відповідно до наказу від 01.02.2018 р. № 7, щорічна відпустка не надавалась. Згідно розрахункових відомостей за травень-червень 2018 року компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки не нараховано.

В порушення вимог ч.1 ст.94 КЗпП України, ч.1 ст.1 ЗУ №108, ч.1 ст.116 КЗпП України із звільненим працівником не проведено остаточний розрахунок по належним коштам (в частині не виплати заробітної плати за фактично відпрацьований час). А саме: ОСОБА_1 звільнився з 14.05.2018 відповідно до наказу від 14.05.2018 № 44-К. В травні 2018 року працівник відпрацював 31 годину згідно табелю обліку робочого часу за травень 2018 року. Нарахування заробітної плати за фактично відпрацьований час проведено з порушенням, а саме не донараховано заробітну плату за 1 робочий день 05.05.2018 року. Довідка про нараховані суми, належні працівникові при звільненні перед виплатою зазначених сум не видавалась.

У зв`язку з виявленими порушеннями, відповідачем були прийняті оскаржувані постанови про накладення штрафу.

Відповідно до ч.3 ст.2 Законку України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Згідно з ч.1, ч.4 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Аналогічні приписи містять ч.1 та ч.4 ст. 83 КЗпП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що мінімальними державними гарантіями є ті, які прямо перелічені в ст. 12 ч. 1 Закону України "Про оплату праці", а також ті, які передбачені нормами КЗпП України.

Фактично в ст. 12 ч. 1 перелічені не тільки гарантії, які безпосередньо стосуються питання оплати праці, у сенсі винагороди за працю, як вузько трактує цю норму позивач, але й інші гарантії для працівників: оплата відпусток, оплата за виконання іншої роботи, оплата праці жінок, компенсація при переїзді, при службових відрядженнях тощо.

Отже, під мінімальними державними гарантіями, слід розуміти не тільки гарантії в оплаті праці, але й в інших сферах, які охоплюються трудовим законодавством.

У відповідності до п. 1.1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713 (надалі - Інструкція № 5), вона містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників. Дія Інструкції поширюється на всіх юридичних осіб, їхні філії, відділення, представництва та інші відособлені структурні підрозділи.

Для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат (п. 1.3. Інструкції № 5).

Фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (п. 2.2. Інструкції № 5).

До складу фонду додаткової заробітної плати входить оплата за невідпрацьований час: оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством (п. 2.2. пп. 2.2.12. Інструкції № 5).

Таким чином, відповідно до наведених норм Інструкції № 5, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку, є складовою частиною заробітної плати і відноситься до фонду додаткової заробітної плати, а тому виплата такої компенсації є мінімальною державною гарантією.

В Акті інспекційного відвідування зазначено, що працівнику ТОВ "Артіль ЛТД" ОСОБА_2 грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку не нараховувалась.

Що стосується штрафу, накладеного постановою № МК2570/441/АВ/П/ПТ/ІП-ФС, колегія суддів зазначає наступне.

Підставою для його накладення послугувало те, що при звільненні працівника ОСОБА_1 , позивач не нарахував заробітну плату за 1 робочий день, а саме за 5 травня 2018 р.

Стаття 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Штраф за це порушення застосовано на підставі 265 ч. 2 абз. 8 КЗпП України, яка передбачає накладення штрафу за порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що в акті інспекційного відвідування від 07.06.2018 р. інспектором управління Держпраці у Миколаївській області Пінчук К.А. вже перевірялось проведення виплат за той же період по працівнику ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 6 ч. 1 абз. 10 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" фізичні особи, які подали безпідставне звернення про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, несуть відповідальність, передбачену законом. Повторне проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю), забороняється.

Як визначено наведеною нормою, повторне проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю), забороняється.

З матеріалів справи вбачається, що під час інспекційного відвідування, яке відбулось 07.06.2018 інспектором праці було встановлено порушення трудового законодавства відносно того, що звільненим працівникам виплата всіх сум, що належить їм від підприємства, не проводилась в день звільнення, а під час інспекційного відвідування 27.12.2018 р. встановлено, що заробітна плата в день звільнення працівника ОСОБА_1 нарахована не в повному обсязі.

Таким чином, проведення позапланового заходу 27.12.2018 р. відбулось не за тим фактом, що мав місце 07.06.2018 року, а тому в даному спорі відсутня повторність перевірки.

Що стосується доводів апелянта, що ним відповідно до п. 30 Порядку №295 була подана скарга на припис, колегія суддів зазначає.

Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, передбачено накладення штрафу на підставі акта то виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Таким чином, скарга на припис, ніяким чином не може вплинути на винесення штрафу уповноваженою посадовою особою управління, оскільки штраф накладається за порушення зазначені інспектором в акті.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Артіль ЛТД" - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 травня 2019 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик