Справа № 553/594/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 р.Справа № 553/594/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 03.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Тимчук Р.І., вул. Пролетарська, 37, м. Полтава, Полтавська, 36022, повний текст складено 03.09.19 року по справі № 553/594/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України третя особа ОСОБА_2

про скасування постанови про накла101019,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач), третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , у якому просив суд: визнати дії інспектора роти №92 УПП в Полтавській області ДНП старшого лейтенанта поліції Бакуненка Станіслава Михайловича, щодо винесення постанови серія ДП18 №585365 від 07.03.2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у розмірі 680 грн. за порушення ч.2 ст.121 КУпАП протиправними; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 №585365 від 07.03.2019 року за порушення ОСОБА_1 за ч.2 ст.121 КУпАП; закрити справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 03.09.2019 вказаний позов задоволено. Визнано дії інспектора роти №92 УПП в Полтавській області ДНП старшого лейтенанта поліції Бакуненка Станіслава Михайловича, щодо винесення постанови серія ДП18 №585365 від 07.03.2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у розмірі 680 грн. за порушення ч.2 ст.121 КУпАП протиправними. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 №585365 від 07.03.2019 року за порушення ОСОБА_1 за ч.2 ст.121 КУпАП. Закрито справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 03.09.2019 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що судом першої інстанції не вжито всіх заходів щодо всебічного, повного дослідження всіх обставин справи, та не надано належної оцінки доказами, на які спирався відповідач. Крім того зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав протиправними дії відповідача, оскільки самі по собі дії щодо складання постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані протиправними. Вказує, що не дії інспектора, а його рішення у формі постанови про накладення адміністративного стягнення породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 07.03.2019 року під час керуванням транспортним засобом марки Рута 25, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , став учасником дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася на вулиці Європейській, 18, близько 14:30 год. Внаслідок вказаного ДТП було пошкоджене переднє ліве крило, пом`ята рамка лобового скла та з`явилася тріщина лобового скла, яку позивач відразу не помітив.

На місце ДТП викликано патрульну поліцію, яка склала постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 №585365 від 07.03.2019 року за ч.2 ст.121 КУпАП, зокрема порушення п.6.8.5 ДСТУ №3649:2010 (тріщина лобового скла).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваної постанови, оскільки висновки відповідача про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.121 КУпАП, не підтверджені відповідачем належними та допустимими доказами.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

При вирішенні спору суд також виходить із загальних засад недопустимості притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності провини особи тлумачить на її користь відповідно до частини 2 статті 62 Конституції України.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно пояснень ОСОБА_1 , тріщина на лобовому склі виникла в результаті ДТП, а не через те, що він умисно допустив керування транспортним засобом з пошкодженим лобовим склом. Доказів звоторнього відповідачем не надано та не міститься на відеозаписі, долученому до матеріалів справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2 ст.121 КУпАП).

З аналізу наведеної норми слідує, що відповідальність за ч.2 ст.121 КУпАП настає у разі керування водієм транспортним засобом, що має технічні несправності, з якими, відповідно до встановлених правил, експлуатація його забороняється, або таким транспортним засобом, що переобладнаний з порушенням установлених правил, норм і стандартів.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП за твердженням відповідача відбулося через допущене позивачем порушення вимог ДСТУ 3649:2010 "Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання" (далі по тексту ДСТУ 3649:2010).

У зазначеному ДСТУ 3649:2010 викладені вимоги до технічного стану автотранспортних засобів, які знаходяться в експлуатації.

Згідно з п. 1.1 ДСТУ 3649:2010 цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби (далі - КТЗ) категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.

Пунктом 6.8. ДСТУ 3649:2010 передбачено вимоги до інших елементів конструкції.

Зокрема, підпунктом 6.8.5 пункту 6.8 ДСТУ 3649:2010 визначено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Разом з тим, приписами ДСТУ 3649:2010 такі пошкодження не віднесено до технічної несправності автомобіля.

Доводи відповідача про порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України ґрунтуються на тому, що позивач керував транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має технічну несправність, а саме тріщину на вітровому склі в зоні роботи склоочисників.

Пунктом 31 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), встановлені вимоги до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання.

Приписами пп. 31.4 п. 31 ПДР заборонено експлуатацію транспортних засобів за наявності визначених цим пунктом технічних несправностей і невідповідності визначених цим пунктом вимогам.

У наведеному пункті ПДР викладений перелік технічних несправностей транспортних засобів, за наявності яких забороняється їх експлуатація.

Вказаний перелік технічних несправностей, наведений в п. 31 ПДР, не містить такої несправності, як тріщина на вітровому склі в зоні роботи склоочисників.

Отже, у розумінні Правил дорожнього руху тріщина на склі автомобіля позивача не віднесена до технічної несправності автомобіля. Фактично наявність вказаного дефекту скла свідчить про його пошкодження, а не про технічну несправність автомобіля.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів керування транспортним засобом з пошкодженим лобовим склом, а також те, що наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників згідно вимог пунктом 31 ПДР взагалі не віднесена до технічної несправності транспортного засобу, за наявності якої забороняється його експлуатація, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що притягнення позивача до відповідальності за ч.2 ст. 121 КУпАП є незаконним.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 №585365 від 07.03.2019 року за порушення ОСОБА_1 за ч.2 ст.121 КУпАП необґрунтована та підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Щодо вимог позивача в частині визнання неправомірними дій поліцейського під час розгляду справи та застосування адміністративного штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до приписів ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов`язки учасників спірних правовідносин.

Таким чином, обов`язковою ознакою рішень, дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

В силу ч.1 ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

У свою чергу, особа, що притягнута до адміністративної відповідальності, наділена правом оскарження зазначеної постанови.

Колегія суддів зазначає, що не дії відповідача, а його рішення у формі постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер.

У даному випадку інспектор роти №92 УПП в Полтавській області ДНП старшого лейтенанта поліції Бакуненко Станіслав Михайлович за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, винесено оскаржувану постанову, якою і притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності самі по собі не містять владно-управлінських ознак, оскільки юридичні наслідки для особи у даному випадку має лише рішення у формі постанови, яким останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів вважає позовні вимоги в частині визнання протиправними відповідних дій інспектора необґрунтованими, оскільки, як зазначено вище, не діями відповідача, а його рішенням (оскаржуваною постановою), позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до статті 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Згідно з частиною другою статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, відповідач законом наділений повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень від імені органів Національної поліції.

Наведені обставини не враховано судом першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню відповідно положень ст. 317 КАС України з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 03.09.2019 року по справі № 553/594/19 в частині визнання дій інспектора роти №92 УПП в Полтавській області ДНП старшого лейтенанта поліції Бакуненка Станіслава Михайловича, щодо винесення постанови серія ДП18 №585365 від 07.03.2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у розмірі 680 грн. за порушення ч.2 ст.121 КУпАП протиправними - скасувати.

Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 03.09.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва І.М. Ральченко
Повний текст постанови складено 10.10.2019 року