Справа № 1.380.2019.002456
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8162/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довгої О.І.,

судді Бруновської Н.В.,

судді Запотічного І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

позивач ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2 П ОСОБА_3 В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року (головуючий суддя Сподарик Н.І., м. Львів, 13:25:08) у справі № 1.380.2019.002456 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків ДФС України про визнання протиправною бездіяльність, стягнення коштів та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДФС України, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби по невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб в розмірі 4567,22 грн.; стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 відповідну суму коштів у розмірі утриманої з нього суми податку на доходи фізичних осіб, що складає 4567,22 грн.

В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач покликався на те, що в період з січня по травень 2017 він проходив службу в Офісі великих платників податків ДФС на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ, мав спеціальне звання - підполковник податкової міліції та перебував на військовому обліку. Відповідно до листа Офісу великих платників податків ДФС № 258/14-10-05-02-39 від 06.03.2019 у період з січня по травень 2017 позивачу була нарахована заробітна плата у сумі 25 373,47 грн., з якої утримано податок на доходи фізичних осіб в сумі 4 567,22 грн., однак відповідачем не вчинено відповідних дій, спрямованих на виплату позивачу рівноцінної та повної компенсації втрат доходів на зазначену суму утриманого з його грошового забезпечення податку на доходи фізичних осіб. Позивач вважав, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на ст. 357 ПКУ, яка визначає, що грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу податкової міліції регулюється спеціальним законодавством постановами КМУ зокрема, постановою від 15 січня 2004 року № 44 щодо механізму та умов виплати грошової компенсації сум утриманого податку з доходів фізичних осіб для певних категорій громадян. Апелянт зазначає, що у спірний період така постанова була чинна, а тому відмова фіскального органу в проведенні такої компенсації є неправомірною.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримує з мотивів викладених у ній.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечує з мотивів викладених у відзивів на апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить висновку, про те, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, зважаючи на наступне.

ОСОБА_1 , підполковник податкової міліції, з січня по травень 2017 проходив службу в Офісі великих платників податків ДФС на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ.

Наказом Головного управління ДФС у Львівській області від 23 січня 2019 № 42-о позивача звільнено з податкової міліції у відставку, із зняттям з військового обліку за пунктом 65 підпунктом «а» (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 № 114.

28 лютого 2019 позивач звернувся до Офісу великих платників ДФС із запитом про надання публічної інформації, в якому просив повідомити про суми нарахованого йому грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат (доходу) на займаній посаді у період з січня по травень 2017, а також повідомити про суми утриманого з них податку на доходи фізичних осіб, що утримувався з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат. Також просив повідомити, чи проводилася йому виплата щомісячної грошової компенсації з сум податку з доходів фізичних осіб за період з січня по травень 2017.

Листом від 06 березня 2019 року №258/14-10-05-02-39 Офіс великих платників ДФС повідомлено, що за період проходження служби в Офісі великих платників ДФС з січня по травень 2017 року ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення в сумі 25373,47 грн. та утримано податку на доходи фізичних осіб, в сумі 4 567,22 грн. Стосовно порушеного питання виплати грошової компенсації сум податків з доходів фізичних осіб Державної фіскальної служби України направлено до територіальних органів для керівництва в роботі лист від 14 серпня 2017 року № 21643/7/99-99-13-01-01-17.

Вважаючи бездіяльність Офісу великих платників ДФС по невиплаті грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб в розмірі 4 567,22 грн. протиправною, позивач для захисту своїх прав звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що стаття 168 Податкового кодексу України, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, не містила у числі перелічених працівників податкової міліції, а тому відмова відповідача у відшкодуванні грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб в розмірі 4 567,22 грн є правомірною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступні міркування.

Приписами ст. 168 ПКУ врегульовано порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.

Відповідно до п. 168.5 ст. 168 ПКУ суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, підполковник податкової міліції, з 01 січня 2017 року по травень 2017 проходив службу в Офісі великих платників податків ДФС на посаді старшого слідчого з особливо важливих справ.

Згідно з п. 168.5 ст. 168 ПКУ (у редакції чинній на час проходження позивачем служби) суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Таким чином, з 01 січня 2017 року законодавцем було виключено осіб рядового і начальницького складу працівників податкової міліції з переліку осіб, яким здійснюється компенсація втрат доходів у зв`язку зі утриманням з їх грошового забезпечення податку з доходів фізичних осіб.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 року № 2628-VIII, що набрав чинності з 01 січня 2019 року, норму п.168.5 ст. 168 ПКУ було доповнено словами «податкової міліції», однак, протягом спірного періоду такої редакції не було.

Отже, в період проходження позивачем служби в Офісі великих платників податків ДФС, а саме з 01 січня 2017 року по травень 2017, відповідач правомірно застосовував чинні на той час положення пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України та не виплачував позивачу грошову компенсацію втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб.

Разом з тим, згідно з п. 353.1 ст. 353 ПКУ особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Нормою п.1 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затв. постановою КМУ від 15 січня 2004 року № 44 (далі - Порядок № 44) визначено, що цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Пунктом 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Нормами п. 3 Порядку № 44 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (п. 4,5 Порядку № 44).

Передбачена п. 168.5 ст. 168 ПКУ компенсація утриманої з грошового забезпечення суми податку на доходи фізичних осіб здійснюється за рахунок таких сум, тобто законодавцем встановлено особливості утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб для наведених у цьому пункту осіб. Тому спірні правовідносини врегульовано податковим законодавством, а саме ПКУ.

У спірний період (з 01 січня 2017 року по травень 2017 року) встановлені п.168.5 ст. 168 ПКУ особливості утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб не розповсюджувалися на осіб рядового і начальницького складу податкової міліції. Тому утримані з грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу податкової міліції суми податку на доходи фізичних осіб не підлягали спрямуванню на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів вважає, що в разі наявності колізії між нормами ПКУ та Порядку № 44, для визначення наявності у позивача права на отримання компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, слід застосовувати ПКУ, який має вищу юридичну силу.

Право на виплату компенсації виникає саме у зв`язку з утриманням податку з доходів фізичних осіб з грошового забезпечення працівників органів, перелік яких чітко вказаний саме у нормі п.168.5 ст.168 ПКУ.

Посилання позивача на норми ст. 357 ПКУ, згідно якої форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України не беруться судом до уваги, оскільки спірні компенсаційні виплати це суми, які виплачують працівникам для компенсації втрат частини доходів, пов`язаних із виконанням ними своїх трудових обов`язків та не входять до матеріального та грошового забезпечення військовослужбовців.

При цьому, Порядок № 44 не може бути самостійною підставою для визначення наявності у особи права на вказану компенсацію, оскільки він лише визначає умови і механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб певним категоріям громадян, право на яке має бути передбачено в ПКУ.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.243, 246, 250, 272, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі № 1.380.2019.002456 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді Н. В. Бруновська
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 10 жовтня 2019 року.