Справа № 440/3271/19
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/3271/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2019 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення залишкової вартості предметів речового забезпечення в сумі 6278,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що громадянин ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в Збройних силах України (Військова частина НОМЕР_1 ) та забезпечувався майном особистого користування. В подальшому з відповідачем розірвано контракт про проходження військової служби через службову невідповідність та направлено останнього для проходження строкової військової служби до вислуження встановленого терміну строкової військової служби. Наразі відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за отримані ним предмети речового забезпечення, строки носіння яких не закінчились на момент звільнення, в сумі 6278,00 грн. Вищевказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з метою стягнення вищевказаної суми в примусовому порядку.
19 вересня 2019 року на запит суду від 02 вересня 2019 року щодо доступу до персональних даних Автозаводською районною державною адміністрацією виконавчого комітету Кременчуцької міської ради надано інформацію про місце проживання (перебування) гр. ОСОБА_1 .
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.
Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що між Міністерством оборони України та гр. ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського і старшинського складу.
Наказом ТВО Командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 36-рс від 17 грудня 2015 року гр. ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу, присвоєно первинне військове звання рядового складу - солдат та призначено стрільцем комендантського відділення, ВОС - 100915А /а.с. 14/.
Згідно наказу ТВО Командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 363 від 17 грудня 2015 року солдата контрактної служби ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення /а.с. 15/.
Наказом ТВО Командира Військової частини НОМЕР_1 від 12 грудня 2017 року (по особовому складу) № 48-рс з солдатом контрактної служби ОСОБА_1 навідником обслуги реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону розірвано контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України через службову невідповідність /а.с. 16/.
Відповідно до наказу ТВО Командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 грудня 2017 року № 350 солдата ОСОБА_1 , навідника обслуги реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону, виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення /а.с. 17/.
Відтак, солдат контрактної служби ОСОБА_1 упродовж періоду з 17 грудня 2015 року по 12 грудня 2017 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та забезпечувався майном особистого користування.
У зв`язку зі достроковим розірванням контракту з відповідачем мало місце переведення останнього на строкову службу, однак гр. ОСОБА_1 отриманого під час проходження служби за контрактом майна особистого користування не повернув, а відтак у нього виник обов`язок з відшкодування вартості зазначеного речового забезпечення, обчисленого пропорційно часу, який залишився до кінця строку носіння, що складає 6278,00 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов таких висновків.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей врегульовані Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011).
Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2011 дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Абзацами 1-2 частини першої статті 9-1 Закону № 2011 передбачено, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України; речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністерства оборони України № 232 від 29 квітня 2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за № 768/28898, затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (надалі Інструкція № 232).
Згідно абзацу 7 пункту 4 розділу ІІІ Інструкції № 232 у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року № 880 затверджено Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості.
Судом встановлено, що предмети речового майна, зазначені у рядках 4-12 Довідки № 8 від 24 квітня 2018 року /а.с. 23/ та не повернуті відповідачем після розірвання контракту про проходження військової служби в Збройних Силах України, підлягають відшкодуванню у п`ятикратному розмірі.
Як встановлено судом відповідач під час проходження служби за контрактом отримав дванадцять найменувань майна, однак не повернув його після розірвання контракту та вибуття для проходження строкової військової служби, а тому ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати суму вартості виданих йому предметів речового забезпечення, строки носіння яких не закінчились, а саме: куртка КАНАДА - 1 шт. - вартістю 1675,50 грн., штани КАНАДА - 1 шт. - вартістю 986,50 грн., берци КАНАДА - 1 пар. - вартістю 788,50 грн., чоботи гумові - 1 пар. - вартістю 247,50 грн., сумка сержантська - 1 шт. - вартістю 25,00 грн., мішок спальний - 1 шт. - вартістю 1490,00 грн., каремат - 1 шт. - вартістю 152,50 грн., мішок речовий - 1 шт. - вартістю 9,00 грн., фляга з чохлом - 2 шт. - вартістю 19,50 грн., казанок - 1 шт. - вартістю 9,00 грн., костюм водозахисний - 1 шт. - вартістю 862,50 грн., плащ-намет солдатський - 1 шт. - вартістю 12,50 грн. /Довідка № 8 від 24 квітня 2018 року, а.с. 23/.
Слід зауважити, що за правилами абзацу 2 пункту 9 Інструкції № 232 передбачено, що строки носіння або експлуатації предметів речового майна особистого користування, що видається офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, обчислюються з дня виникнення в них права на його отримання. Речове майно особистого користування, видане зазначеним особам, обліковується за місяцем виникнення права на отримання цього майна.
Наявною в матеріалах справи довідкою-розрахунком № 8 від 24 квітня 2018 року вбачається, що вартість виданих відповідачу предметів речового забезпечення, яку він має відшкодувати з урахуванням фактичного зносу та вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 1995 року № 880, складає 6278,00 грн. /а.с. 23/.
Відтак, проаналізувавши матеріали справи у їх сукупності суд дійшов висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем з відшкодування залишкової вартості речового забезпечення в розмірі 6278,00 грн.
Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що станом на дату розгляду справи судом сума вартості отриманих ОСОБА_1 предметів речового забезпечення, строки носіння яких не закінчились, відповідачем не сплачена, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Таким чином, позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 11, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) залишкову вартість предметів речового забезпечення в сумі 6278 (шість тисяч двісті сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.О. Чеснокова