Справа № 802/2212/17-а
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

10 жовтня 2019 року

Київ

справа №802/2212/17-а

адміністративне провадження №К/9901/55610/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І.В.,

суддів Шишова О.О., Яковенко М.М.

розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.02.2018 у складі судді Поліщук І.М. та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018 у складі колегії суддів: Совгири Д.І. (головуючого), Загороднюка А.Г., Курка О.П. у справі № 802/2212/17-а за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Головного управління юстиції у Вінницькій області про стягнення заробітної плати,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов`язати Територіальне управління державної судової адміністрацій у Вінницькій області нарахувати та виплатити йому заробітну плату як судді Томашпільського районного суду за період з 30.11.1995 по 16.02.1996.

2. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.02.2018 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

3. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

4. Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:

4.1. 29 березня 1993 року ОСОБА_1 сесією Вінницькою обласної ради обраний суддею Томашпільського районного суду Вінницької області.

4.2. 20 листопада 1995 року начальником управління юстиції прийнято наказ №129-К про звільнення ОСОБА_1 з посади судді з 29.11.1995 за власним бажанням, на підставі поданої ним заяви.

4.3. Начальником управління юстиції видано наказ № 29-ВК, у якому зазначено: «вважати звільненим з 29 листопада 1995 року ОСОБА_1 з посади судді Томашпільського районного суду Вінницької області у зв`язку з поданням письмової заяви про звільнення за власним бажанням (ст. 38 Кодексу законів про працю України)».

4.4. Указом Президента України «Про припинення повноважень суддів» від 06.02.1996 № 113/96 припинено повноваження судді Томашпільського районного суду Вінницької області ОСОБА_1.

4.5. В подальшому, 12.03.2007 ОСОБА_1 звернувся до начальника головного управління юстиції у Вінницькій області з письмовою заявою, в якій просив внести зміни в запис №12 в трудовій книжці про звільнення його з посади судді, де вказати датою звільнення - дату видачі наказу від 16.02.1996.

4.6. Отримавши відмову у внесенні відповідних змін, позивач звернувся до Томашпільського районного суду Вінницької області із позовом про встановлення факту, що має юридичне значення.

4.7. Так, рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 22.06.2007, ухваленого у справі № 2-о-85 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління юстиції у Вінницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, вирішено встановити, що ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Томашпільського районного суду 16.02.1996 на підставі Указу Президента України від 06.02.1996 № 113/96.

4.8. У зв`язку з чим, внесено зміни в наказ начальника управління юстиції Вінницької області № 29-ВК від 16.02.1996, вказавши дату звільнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість 25.11.1995, на підставі даного наказу внести зміни в запис №12 в трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 про дату його звільнення з посади судді Томашпільського районного суду Вінницької області, вказавши дату звільнення 16 лютого 1996 року.

4.9. На виконання даного рішення Головним управління юстиції у Вінницькій області у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 про дату його звільнення з посади судді Томашпільського районного суду Вінницької області на сторінках 8-9 вчинено запис: «запис № 12 вважати недійсним», на сторінках 10-11 вчинено запис за №13 від 16.02.1996 року: «звільнений з посади судді Томашпільського районного суду Вінницької області за власним бажанням (ст.38 КЗпП України ), наказ №824/к від 04.12.2007 року».

5. Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо невиплати йому заробітної плати, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

5.1. Позивач вважає, що має право на отримання заробітної плати за час його вимушеного прогулу, а саме за період з 30.11.1995 по 16.02.1996.

6. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередній інстанцій виходили з того, що беззаперечною умовою для виплати працівникові заробітної плати є виконання ним певної роботи.

6.1. Крім того, судами попередніх інстанцій було зазначено, що ОСОБА_1 починаючи з 29.11.1995 на роботу не виходив, функції з відправлення правосуддя не здійснював, а тому і підстави для виплати йому заробітної плати відсутні.

6.2. Водночас, судами попередніх інстанцій, відхилено посилання позивача на те, що період часу з 29.11.1995 по 16.02.1996 є вимушеним прогулом.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

7. Позивач звернувся із касаційною скаргою, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

8. Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень неповно досліджено докази і не встановлено всі обставини справи, та, як наслідок, неправильно застосовано норми матеріального права і порушено норми процесуального права.

9. Фактично, доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій обставин та доказів.

10. Відповідачем подані заперечення на касаційну скаргу, в яких він просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

10.1. На обґрунтування заперечень вказує, що оскаржувані судові рішення постановлені на основі правильного застосування норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

11. Конституція України

11.1. Відповідно до частини 2 статті 19 органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. Кодекс адміністративного судочинства України

12.1. Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

13. Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України)

13.1. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

13.2. Нормами статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

13.3. Відповідно частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

14. Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ (що був чинним на час виникнення спірних правовідносин)

14.1. Нормами статті 44 вказаного Закону визначено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

15. Закон України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95

15.1. Статтею 1 зазначеного Закону дано визначення, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

16. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що беззаперечною умовою для виплати працівникові заробітної плати є виконання ним певної роботи.

17. Враховуючи обставини встановлені судами попередніх інстанцій та норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

18. Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 . починаючи з 29.11.1995 на роботу не виходив, функції з відправлення правосуддя не здійснював, а тому і підстави для виплати йому заробітної плати відсутні.

19. Крім того, позивач не заперечував, що після свого звільнення за власним бажанням, тобто у період з 29.11.1995 по 16.02.1996 він правосуддя не здійснював та на роботу не виходив, що в силу самого визначення заробітної плати, свідчить про відсутність у нього права на її отримання за вищезазначений період.

20. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність посилань позивача на те, що період часу з 29.11.1995 по 16.02.1996 є вимушеним прогулом.

21. Під вимушеним прогулом розуміють час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати.

22. Перелік випадків, коли здійснюється виплата заробітку працівнику за вимушений прогул, передбачений статтею 235 КЗпП України. Так, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

23. З аналізу наведених положень слідує, що в даному випадку період часу з 29.11.1995 по 16.02.1996 міг би вважатись вимушеним прогулом позивача лише у тому випадку, якщо його звільнення було б визнане судом таким, що відбулось без законних підстав та у разі його подальшого поновлення на роботі.

24. Водночас, не заслуговують на увагу суду доводи скаржника, що рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 22.06.2007 констатує протиправність наказів начальника управління юстиції у Вінницькій області про звільнення позивача, оскільки даним рішенням суду ані наказ від 20.11.1995, ані від 16.02.1996 скасований не був, а лише встановлено юридичний факт, що слугував підставою для внесення змін в наказ №29-ВК від 16.02.1996.

25. До того ж, із змісту самого рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 22.06.2007 року, копія якого наявна у матеріалах справи, слідує, що питання законності звільнення ОСОБА_1 з посади судді Томашпільського районного суду Вінницької області не було предметом дослідження в межах розгляду справи № 2-о-85, оскільки позивач просив лише встановити факт, що має юридичне значення.

26. За таких обставини, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову.

27. Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та доказів.

28. Враховуючи наведене, суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

29. Колегія суддів зазначає, що за змістом частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

30. Частиною 1 статті 350 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

31. З огляду на наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої та апеляційної інстанцій - залишенню без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

32. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

33. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.02.2018 та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018 у справі № 802/2212/17-а за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Головного управління юстиції у Вінницькій області про стягнення заробітної плати - залишити без змін.

34. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Cуддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко