Справа № 1740/2063/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

10 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8924/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Довгої О. І.
суддів -Глушка І. В.
Запотічного І. І.

перевіривши апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року у справі № 1740/2063/18 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Рокитнівський скляний завод" до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з порушеннями строків встановлених ч.1 ст.295 КАС України, та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявленого недоліку.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором № 870 копію зазначеної ухвали скаржник отримав 06 вересня 2019 року.

Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

На виконання вимог вказаної ухвали у встановлений судом строк, скаржник подав до суду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

В обгрунтування поданого клопотання апелянт покликається на те, що зволікання з невідкладним поданням апеляційної скарги зумовлене тим, що апеляційний суд повертаючи первинну апеляційну скаргу не повернув апелянту оригінал платіжного доручення, а відтак апелянт був позбавлений змоги подати повторно апеляційну скаргу, яка б відповідала вимогам ст.295-296 Кодексу адміністративного судочинства України. Крім того, апелянт просить суд врахувати те, що в період з 08 липня 2019 року по 28 липня 2019 року працівник, відповідальний за супровід судової справи перебував у відпустці.

Відповідно до положень частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (пункт 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).

Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Аналізуючи повторно подану заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, заявлені апелянтом причини пропуску строку апеляційного оскарження не можна вважати поважними, з таких підстав.

Так, 24 січня 2019 року Рівненським окружним адміністративним судом прийнято оскаржене судове рішення.

18 березня 2019 року податковий орган подав апеляційну скаргу, яку ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року залишено без руху з причини несплати судового збору, а 28 травня 2019 року повернуто апелянту. Копію цієї ухвали апелянт отримав 03 червня 2019 року.

Повторно апелянт оскаржив судове рішення аж 05 серпня 2019 року, тобто зі значним інтервалом між первинним та повторним поданням апеляційної скарги. При цьому, як видно з матеріалів справи, апелянт сплатив судовий збір 24 травня 2019 року, однак скарги повторно не подав.

Водночас судом встановлено, що поряд з податковим органом апеляційну скаргу подав позивач у справі, за якою 01 квітня 2019 року Восьмим апеляційним адміністративним судом було відкрито апеляційне провадження, а сам розгляд закінчено 20 червня 2019 року. При цьому, під час апеляційного розгляду скарги позивача брав участь і представник відповідача.

Згідно із пунктом шостим частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Закріплений у статті 6 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходив з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 06 жовтня 2015 року суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.

Аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями можуть скористатися правом їх оскарження у апеляційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк. При цьому усі учасники судового процесу рівні перед законом і судом.

Строки подання апеляційних скарг у цій категорії справ визначені статтею 295 КАС.

Як вбачається зі змісту заяви апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження, причинами пропуску такого строку є те, що апеляційний суд, повертаючи первинну апеляційну скаргу, не повернув апелянту оригінал платіжного доручення, а також перебування працівника, відповідального за супровід судової справи у відпустці.

Разом з тим, такі причина не можуть бути прийняті до уваги, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.2 ст.298 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. Згідно п. 1 ч. 4. ст. 298 цього ж Кодексу позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч. 7 ст. 298 Кодексу адміністративного судочинства України копія ухвали про повернення апеляційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи платжіне доручення, про яке згадує апелянт не подавалось разом з апеляційною скаргою, а було скеровано окремо, разом із відповідним клопотанням про долучення такого платіжного доручення до матеріалів справи. Відтак, покликання апелянт щодо неповерненя апеляційним судом платіжного документа є необгрунтованим, оскільки такий документ, з огляду на норму ч.7 ст.298 поверненню не підлягає і є невід`ємною частиною матеріалів адміністративної справи.

Щодо покликань апелянта на перебування працівника, відповідального за супровід справи у відпустці, то суд зазначає, що забезпечення представництва інтересів державного органу в суді перебуває в площині організаційно-планового заходів щодо забезпечення діяльності органу державної влади. Тому перебування працівника установи у відпустці не може бути об`єктивно поважно причиною для поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення.

Крім того, суд уже зазначав, що апеляційний розгляд у цій справі уже проводився, а апеляційне провадження було порушене за апеляційною скаргою позивача у справі. Як підтверджується матеріалами справи, представник відповідача брав участь у такому розгляді, та в його ході не заявляв жодних заяв щодо зупинення такого розгляду чи оголошення перерви у ньому з мотивів надання можливості подати апеляційну скаргу. Повторно апеляційну скаргу було подано лише після завершення розгляду апеляційної скарги. Суд зазначає, що ця справа стосується не екстраординарного перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду в порядку нагляду чи за нововиявленими обставинами, а відновлення провадження через значний період часу шляхом поновлення строку на ординарне апеляційне оскарження.

Зважаючи на процесуальну поведінку апелянта у цій справі суд приходить висновку, що подання ним апеляційної скарги має на меті не виправлення серйозних судових помилок, а лише перегляд та нове вирішення справи, а тому, у цій ситуації, задоволення клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги становитеме втручання у принцип res judicata.

Щодо практики Європейського суду з прав людини, на яку покликається відповідач, то суд зазначає наступне.

Згідно Преамбули метою прийняття та функціонування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є забезпечення їх загального та ефективного визнання і додержання. Згідно статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Конвенція є юридичним механізмом, який покликаний забезпечити захист прав людини від посягань з боку держави чи неналежного виконання нею своїх обов`язків. При цьому Конвенція не покликана забезпечувати захист інтересів держави.

Відповідно до статті 19 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини.

Покликання Головного управління ДФС у Рівненській області на окремі фрагменти рішень Європейського суду у даному спорі суд вважає необгрунтованими, так як правові позиції цих рішень покликані захищати інтереси особи та забезпечити їй належний захист від протиправних дій чи бездіяльності з боку держави та державних органів уповноважених на виконання її функцій. Суд переконаний, що державний орган та держава вцілому не вправі використовувати юридичні механізми захисту прав визначені Конвенцією та правовими позиціями Європейського суду з прав людини для задоволення власних інтересів, оскільки це прямо суперечить меті та завданню самої Конвенції та може призвести до зловживання домінуючим становищем, як суб`єкта владних повноважень, у адміністративних правовідносинах.

Таким чином суд констатує, що Головне управління ДФС у Рівненській області станом на 09 жовтня 2019 року не навело поважних причин пропуску строку на подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись статтями 298, 299, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року у справі № 1740/2063/18 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Рокитнівський скляний завод" до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний