Справа № 160/2627/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2019 року Справа № 160/2627/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В.
при секретарі судового засідання - Пухловій Ю.С.
представника позивача - Федоренка Р.В.
представника відповідача - Олійника В.М.
розглянувши за правилами загального позовного провадження у м.Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу, -
21.03.2019р. фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
-визнати протиправною та скасувати винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області постанову про накладення штрафу уповноваженими особами щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за №ДН2167/274/НД/АВ/МГ-ФС/39 від 10.01.2019р. по накладенню штрафу у розмірі 37 230, 00 грн.;
-визнати протиправною та скасувати винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області постанову про накладення штрафу уповноваженими особами щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за №ДН2167/274/НД/АВ-ФС/40 від 10.01.2019р. по нарахуванню штрафу у розмірі 11 169, 00 грн.;
-визнати протиправною та скасувати винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області постанову про накладення штрафу уповноваженими особами щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за №ДН2167/274/НД/АВ/ІП-ФС/41 від 10.01.2019р. по нарахуванню штрафу у розмірі 3723, 00 грн.
В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_2 зазначено, що висновки акта інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ДН2167/274/НД/АВ від 10.12.2018р., припису про усунення виявлених порушень №ДН2167/274/НД/АВ/П від 14.12.2018р., на підставі яких відповідачем були винесені оскаржувані постанови про накладення штрафів уповноваженими особами від 10.01.2019р., є неправомірними та такими, що ґрунтується на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень. Окрім того, позивач вважає, що Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області порушено порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.
Ухвалою суду від 26.03.2019р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
05.04.2019р. представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на правомірність оскаржуваних постанов про накладення штрафів. Так, відповідач зазначив, що в ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 перевіряючими було встановлено порушення позивачем вимог ст.ст. 83, 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпПУ), ч. 2 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», абз. 2 п. 2.27 глави 2 Інструкції, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення за №58 від 29.07.1993р. (далі - Інструкція №58), ст. 79, ч. 5 ст. 80, ч. 1 і ч. 2 ст. 115 КЗпПУ, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що не спростовано ФОП ОСОБА_2 . Крім того, відповідач зауважив, що позивач був належним чином поінформований про розгляд управлінням його справи, тому відповідачем правомірно винесено спірні постанови про накладення штрафів.
11.04.2019р. до суду надійшла подана представником позивача відповідь на відзив, в якій представником позивача викладено доводи на спростування позиції Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, що відображена у відзиві на позов.
Ухвалою від 16.05.2019р. суд задовольнив заяву ФОП ОСОБА_2 про забезпечення позову в адміністративній справі та ухвалив зупинити стягнення з ФОП ОСОБА_2 , яке здійснює Дніпровський ВДВС міста Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області за виконавчими провадженнями №58900001, 58900107, 58899645 на підставі постанов Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 10.01.2019р., а саме: №ДН2167/274/НД/АВ/МГ-ФС/39 по накладенню штрафу у розмірі 37 230, 00 грн., №ДН2167/274/НД/АВ-ФС/40 по нарахуванню штрафу у розмірі 11 169, 00 грн., №ДН2167/274/НД/АВ/ІП-ФС/41 по нарахуванню штрафу у розмірі 3 723,00 грн. до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/2627/19.
27.06.2019р. представником позивача надано до суду додаткові пояснення по справі, в яких зазначено, що Головним управлінням Держпраці помилково ототожнено державні гарантії, пов`язані з відпусткою, та мінімальні державні гарантії в оплаті праці, у зв`язку з чим притягнення позивача до відповідальності за порушення ст. 265 КЗпПУ, на думку останнього, є незаконним.
Ухвалою від 02.07.2019р. суд задовольнив клопотання представника позивача про виклик свідка у справі та ухвалив викликати та допитати у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
18.07.2019р. представником позивача надано до суду пояснення по справі, в яких останнім додатково спростовано доводи відповідача та зазначено, що в діяннях ФОП ОСОБА_2 відсутні склади виявлених перевіркою правопорушень, у зв`язку з чим позивача незаконно притягнено до юридичної відповідальності.
19.09.2019р. до суду надійшли пояснення представника позивача, в якому представник наголосив на тому, що відповідна перевірка проведена фахівцем Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області не в межах звернення гр. ОСОБА_4 та без узгодження Мінсоцполітики, а, отже, на думку позивача, є незаконною.
Представник позивача у судовому засіданні 27.09.2019р. позов підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі, спираючись на доводи, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та у письмових поясненнях, наданих до суду.
Представник відповідача у судовому засіданні 27.09.2019р. проти задоволення позовних вимог заперечував, аргументуючи свою позицію доводами, які відображені у відзиві на позов.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та свідка, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець від 14.06.2001р.
ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах із позивачем з 01.10.2005р. по 14.11.2018р. на підставі трудового договору за №8676 від 30.09.2005р.
17.10.2018р. до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області надійшло звернення (заява/скарга) гр. ОСОБА_4 , на підставі якого відповідачем винесено наказ «Про призначення інспекційного відвідування» за №1857 від 22.11.2018р. та виписано направлення №153-4-4-4 від 23.11.2018р. та №155-4-4-4 від 06.12.2018р.
На підставі вищевказаних документів у період з 27.11.2018р. по 10.12.2018р. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_2 Перевірка поновлювалась у відповідності до наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за №1106-1по від 05.12.2018р.
За результатами проведеного інспектування відповідачем складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю за №ДН2167/274/НД/АВ від 10.12.2018р., в якому фахівець Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області дійшов до висновку щодо порушення ФОП ОСОБА_2 :
-п. 2.5 глави 2 Інструкції №58, оскільки особова картка форми №П-2 позивачем заведена, але в порушення вимог п.2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок і вкладишів, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.93р., наказу Мінстату України №277 від 27.10ю1995р. відсутнє ознайомлення працівника ( ОСОБА_4 ) під розпис у особовій картці із записом, внесеним до трудової книжки про прийом та звільнення;
-абз. 2 пункту 2.27 глави 2 Інструкції №58, оскільки при звільненні 06.12.2018р. ОСОБА_4 відповідно до трудового договору №8676 від 30.09.2005р. за п.1 ст.36 КЗпПУ була звільнена неробочим днем (згідно наданих пояснень ФОП ОСОБА_2 з 13.10.2018р. по 06.12.2018р. ОСОБА_4 припинила виходити на роботу, заробітна плата з 13.10.2018р. по 06.12.2018р. не нараховувалась і робочий час не табелювався);
-ст. 74 КЗпПУ, оскільки у пункті 6 укладеного трудового договору позивачем із ОСОБА_4 зафіксована тривалість щорічної оплачуваної відпустки 24 календарних дня, проте ФОП ОСОБА_2 на протязі періоду роботи не були надані щорічні відпустки ОСОБА_4 , що підтверджується відсутністю інформації в розділі 5 «Відпустки» в особовій картці форми №П-2 щодо виду відпустки, терміну надання та підстави для їх надання;
-ч. 4 ст. 79 КЗпПУ, оскільки під час інспектування перевіряючими було встановлено, що у ФОП ОСОБА_2 графік надання щорічних відпусток відсутній;
-ч. 5 ст. 80 КЗпПУ, оскільки під час інспектування перевіряючими було встановлено, що найманому працівнику ОСОБА_4 не надавались щорічні відпусти повної тривалості на протязі періоду її роботи з 30.09.2005р., що підтверджується відсутністю інформації в розділі 5 «Відпустки» в особовій картці форми №П-2 щодо виду відпустки, терміну надання та підстави для їх надання;
-ч. 1 і ч. 2 ст. 107 КЗпПУ та ст. 12 Закону України «Про оплату праці», оскільки у відповідності до наданих позивачем до інспектування табелів обліку робочого часу (первинний документ для нарахування заробітної плати працівнику) за 2018 рік встановлено, що ОСОБА_4 працювала у встановлені законодавством (ст. 73 КЗпП України) святкові та неробочі дні (зокрема, 09.04.2018р. (неробочий день за святковий день «Пасха» від 08.04.2018р.), 09.05.2018р. (святковий день «День Перемоги»), 07.01.2018р. (святковий день «Різдво Христово») було відпрацьовано працівником 8 годин за кожен з днів), однак нарахування доплати за роботу у святкові та неробочі дні ФОП ОСОБА_2 працівнику не провадились, чим були порушені вимоги ст. 107 КЗпПУ, щодо оплати додаткових трудових виплат за роботу в святкові та вихідні дні у подвійному розмірі часової чи денної ставки, які згідно ст. 12 Закону України «Про оплату праці» являються мінімальними державними гарантіями в оплаті праці;
-ч. 1 і ч. 2 ст. 115 КЗпПУ і ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», оскільки при інспектуванні бухгалтерських документів ФОП ОСОБА_2 , які відображають нарахування і виплату заробітної плати найманим працівникам, відповідачем було встановлено, що нарахування заробітної плати підприємець проводив два рази на місяць, але у відомостях за грудень 2017р., за період з січня по жовтень 2018 року був відсутній письмовий доказ - підпис ОСОБА_4 щодо отримання працівником заробітної плати, також відсутні дати фактичної виплати заробітної плати (при цьому, відповідач зауважив, що позивачем до інспектування надав акти відмови від підпису у відомостях про видачу заробітної плати ОСОБА_4 за період з січня по вереснь 2018 року з причин не сплати єдиного соціального внеску, акт відмови від підпису у відомостях про виплату лікарняних та розрахункових сум що нараховані при звільненні ОСОБА_4 - з причин не згоди сум виплат);
-ч. 3 ст. 115 і ч. 3 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», оскільки в ході інспекційного відвідування відповідачем встановлено, що розмір заробітної плати за першу половину місяця працівнику не відповідає фактично відпрацьованому часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника ОСОБА_4 (при цьому, відповідачем в акті зауважено, що згідно наданих відомостей нарахування заробітної плати ФОП ОСОБА_2 за період з січня по жовтень 2018 року встановлений посадовий оклад ОСОБА_4 становив 3725,00 грн., а виплачена заробітна плата за першу половину періоду з січня по вересень 2018 року становив 800, 00 грн, а за другу половину періоду з січня по вересень 2018 року - 2198,62 грн.);
-ч. 1 ст. 116 КЗпПУ і ч. 1 ст. 83 КЗпПУ, оскільки ФОП ОСОБА_2 було розірваний трудовий договір №8676, укладений з 30.09.2005р. із працівником за п. 1 ст. 36 КЗпПУ (при цьому, відповідач зауважив, що в якості документального підтвердження остаточного розрахунку з ОСОБА_4 до інспектування представлено відомість нарахування заробітної плати за жовтень 2018р., в якій нарахована допомога по тимчасовій непрацездатності за лікарняними листами (№931335 та №445792) та компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за період , що пояснив ФОП ОСОБА_2 за 2017-2018 рр. Також відповідач зауважив, що ФОП ОСОБА_2 за весь час роботи ОСОБА_4 (яка працювала з 30.09.2005р. згідно особової картки форми №П-2 ОСОБА_4 ) відсутня інформація про надання щорічних відпусток за період її роботи, і як наслідок не була нарахована та виплачена компенсація за всі невикористані працівником дні щорічної відпустки, при її звільненні);
-абз. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки на листках тимчасової непрацездатності ОСОБА_4 № НОМЕР_2 та №445792 відсутні відмітки ФОП ОСОБА_2 про дату отримання вищеназваних листків непрацездатності, що унеможливлює перевірити строки розгляду документів для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності;
-п. 1 ч. 2 ст. 32 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки нарахована допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_4 у жовтні 2018 року виплачена 06.12.2018р. (відповідно розписки ОСОБА_4 від 06.12.2018р.) (відповідач зауважив, що ФОП ОСОБА_2 надав до інспектування лист повідомлення від 17.11.2018р., в якому зазначено прохання про зустріч з ОСОБА_4 для можливості .оплати лікарняних листів).
Не погодившись із висновками вищезазначеного акта, представник ФОП ОСОБА_2 направив до відповідача заперечення на даний акт.
20.12.2018р. Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу за №ДН2167/274/НД/АВ/МГ/ІП, у відповідності до якого розгляд справи про накладення на позивача штрафу призначено на 03.01.2019р.
03.01.2019р. відповідачем отримано від ФОП ОСОБА_2 заяву про перенесення розгляду справи про накладення фінансових санкцій, у зв`язку з направленням заперечень на акт інспекційного відвідування з проханням провести розгляд справи 10.01.2019р.
10.01.2019р. на підставі вищезазначеного акта інспекційного відвідування та припису про усунення виявлених порушень №ДН 2167/274/НД/АВ/П від 14.12.2018р. Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено:
-постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ДН2167/274/НД/АВ/МГ-ФС/39 по накладенню на позивача штрафу у розмірі 37 230, 00 грн.;
-постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ДН2167/274/НД/АВ-ФС/40 по накладенню на позивача штрафу у розмірі 11 169, 00 грн.;
-постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ДН2167/274/НД/АВ/ІП-ФС/41 по накладенню на позивача штрафу у розмірі 3723, 00 грн.
Не погодившись із висновками Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, що відображені в акті інспекційного відвідування, та винесеними на їх підставі постановами про накладення штрафів, ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно з статтею 259 КЗпПУ, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедуру проведення Управліннями Держпраці перевірки стану додержання законодавства про працю, визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05.04.2007р. та Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26.04.2017р. (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок).
Абзацом 3 статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Відповідно до частин 4, 5 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877-V), заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом (стаття 3 Закону №877-V).
У відповідності до пункту 2 Порядку, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема: Держпраці та її територіальних органів.
Підпунктами 1 та 2 пункту 5 Порядку передбачено, що проведення інспекційних відвідувань здійснюється за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю та за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.
З приводу порушень ФОП ОСОБА_2 трудового законодавства, слід зазначити наступне.
Щодо порушення п. 2.5 глави 2 Інструкції №58 у вигляді відсутності ознайомлення працівника у заведеній позивачем особовій картці працівника форми №П-2 ( ОСОБА_4 ) під розпис у особовій картці із записом, внесеним до трудової книжки про прийом та звільнення, слід зазначити, що вимог п 2.5 Інструкції №58 з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма №П-2, затверджена наказом Мінстату України №277 від 27.10.1995р., в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).
Водночас, зазначений наказ втратив чинність в частині затвердження типової форми пер винного обліку №П-2 "Особова картка" на підставі наказів Державного комітету стати стики №489 від 05.12.2008р. і № 496 від 25.12.2009 р., згідно яких форма первинного обліку П-2 "Особова картка" з 01.01.2010р. не ведеться.
Щодо порушення абз. 2 п. 2.27 глави 2 Інструкції №58, яким передбачено, що днем звільнення вважається останній день роботи, слід зазначити таке.
Відповідач зазначив, що при звільненні 06.12.2018р. ОСОБА_4 відповідно до трудового договору №8676 від 30.09.2005р. за п.1 ст. 36 КЗпП України була звільнена неробочим днем.
З цього приводу, позивач зауважив, що продавець ОСОБА_4 перед звільненням з 24.09.2018р. по 13.10.2018р. перебувала на лікуванні, а з 13.10.2018р. працівник взагалі не з`являлась на робочому міс ці протягом тривалого часу і роботодавця про своє місце місце перебування та причину неявки на ро боту не повідомляла, додаткових листків непрацездатності чи заяви про звільнення не надавала.
З огляду на викладене ФОП ОСОБА_2 не був обізнаний чи продовжує його продавець лікуван ня, чи просто не ходить на роботу, при тому, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а коли продавець ОСОБА_4 з`явилася, вона уклала з роботодавцем угоду про звільнення, якою, до речі, вона погодила з підприємцем у тому числі і дату свого звільнення, у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_2 було винесено відповідне Розпорядження за №1 від 14.11.2018р.
Таким чином, згідно наданих пояснень ФОП ОСОБА_2 у період з 13.10.2018р. по 06.12.2018р. ОСОБА_4 припинила виходити на роботу, тому, як наслідок, заробітна плата за даний період не нараховувалась і робочий час не табелювався, що також не спростовано відповідачем.
Щодо порушення позивачем ст. 74 КЗпПУ, слід зазначити, що дане твердження відповідача базується на відсутності відомостей в розділі 5 «Відпустки» в особовій картці форми №П-2 ОСОБА_4 щодо виду відпустки, терміну надання та підстави для їх надання, однак позивач стверджує, що позивачем надавались відпустки своєчасно, а вказана типова форма первинного обліку № П-2 "Особова картка" з 01.01.2010р. не ведеться.
При цьому, сама по собі відсутність таких записів у типовій формі первинного обліку № П-2 "Особова картка", яка з 01.01.2010р. не ведеться - не може слугувати підставо для нарахування позивачу штрафних санкцій.
Щодо порушення позивачем вимог ст. 79 КЗпПУ у вигляді відсутності графіків надання щорічних відпусток, слід зазначити, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.
Отже, вимоги КЗпПУ зобов`язують визначати графіки надання відпусток власників або уповноважених ними органи, а не фізичних осіб - роботодавців.
Щодо порушення позивачем ч. 5 ст. 80 КЗпПУ у вигляді не надання працівнику ОСОБА_4 протягом усього періоду її роботи відпусток повної тривалості слід зазначити, що дане твердження відповідача базується на відсутності відомостей в розділі 5 «Відпустки» в особовій картці форми №П-2 ОСОБА_4 щодо виду відпустки, терміну надання та підстави для їх надання, однак відсутність таких записів у типовій формі первинного обліку № П-2 "Особова картка", яка з 01.01.2010р. не ведеться - не може слугувати підставою для нарахування позивачу штрафних санкцій.
Щодо порушення позивачем ч.ч. 1, 2 ст. 107 КЗпПУ та ст. 12 Закону України «Про оплату праці» у вигляді не проведення позивачем доплат за роботу працівника у неробочі та святкові дні, як зауважив позивач, у відповідні дні не працював сам магазин та, як наслідок, і сам працівник, як продавець магазину, однак щоб не зменшувати розмір виплачуваної продавцям заробітної плати із-за великої кількості вихідних і неробочих днів бухгалтер у відомостях обліку відпрацьованого часу формально проставив відпрацьовані години.
Наведене підтверджується показаннями свідка ( ОСОБА_3 ), допитаного у судовому засіданні від 25.09.2019р., яка на момент виникнення спірних правовідносин надавала позивачу в оренду відповідне приміщення та у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_2 складено відповідні акти про надання послуг та претензії щодо зменшення орендної плати.
Стосовно порушень вимог ч. 1 і ч. 2 ст. 115 КЗпПУ і ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» у вигляді відсутності письмового доказу ( підпис ОСОБА_4 ) щодо отримання працівником заробітної плати за період грудень 2017р., січень-жовтень 2018р., слід зауважити, що позивачем в ході інспекційного відвідування надавались акти відмови від підпису у відомостях про видачу заробітної плати ОСОБА_4 за період січня-вересня 2018р. з причин не сплати ФОП ОСОБА_2 єдиного соціального внеску та акт відмови від підпису у відомостях про виплату лікарняних та розрахункових сум що нараховані при звільненні ОСОБА_4 - з причин не згоди працівником із сумою виплат.
Як пояснив позивач, у відповідний період (січень-вересень 2018р.) в останнього не було достатньо коштів для одночасної виплати заробітної плати працівнику та єдиного соціального внеску, зважаючи на викладене ОСОБА_4 , от римуючи заробітну плату, відмовлялась від підпису у відомостях, мотивуючи свою відмову тим, що із-за несвоєчасна сплата єдиного соціального внеску вплине на її пенсію, про таку відмову позивачем складались відповідні акти в присутності свідків, копії яких наявні у матеріалах справи.
Як зазначено відповідачем в акті порушення ФОП ОСОБА_2 ч. 3 ст. 115 КЗпПУ та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» полягає у тому, що розмір заробітної плати за першу половину місяця не відповідає фактично відпрацьованому часу з розрахунку тарифної ставки (посадового складу) працівника ОСОБА_4 , оскільки згідно наданих відомостей нарахування заробітної плати ФОП ОСОБА_2 за період січня-жовтня 2018 року встановлений посадовий оклад ОСОБА_4 становив 3725,00 грн., а виплачена заробітна плата за першу половину періоду січня-вересня 2018р. становив 800,00 грн. за другу половину цього періоду - 2198,62 грн.
З цього приводу ФОП ОСОБА_2 зазначив, що за вказаний період посадовий оклад ОСОБА_4 становив 3725,00 грн., а виплачена заробітна плата за першу та другу половини цього періоду становили 800,00 грн. та 2198, 62 грн., однак, як зауважив позивач, різницю між встановленим посадовим окладом і виплаченою заробітною платою складають належні податки з доходу працівника.
Щодо порушення ч. 1 ст. 116 тач. 1 ст. 83 КЗпПУ, слід зазначити, що в якості документального підтвердження остаточного розрахунку позивача з ОСОБА_4 до інспектування була надана відомість нарахування заробітної плати за жовтень 2018 року, в якій нарахована допомога по тимчасовій непрацездатності за лікарняними листами №931335 та №445792 та компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за період, що пояснив ФОП ОСОБА_2 за 2017-2018рр., що жодним чином не спростовано відповідачем.
Посилання на відсутність таких записів у типовій формі первинного обліку № П-2 "Особова картка", яка з 01.01.2010р. не ведеться - не може слугувати підставою для нарахування позивачу штрафних санкцій.
Стосовно порушень позивачем абз. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у вигляді відсутності на листках тимчасової непрацездатності ОСОБА_4 № НОМЕР_2 та №445792 відсутні відмітки ФОП ОСОБА_2 про дату отримання вищеназваних листків непрацездатності позивач зазначив, що дані листки (їх типова форма) не містять графи для постановки відмітки роботодавця про дату їх отримання, однак документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності підприємцем були розглянуті не пізніше десяти днів з дня їх надходження, проте, виплатити зазначену допомогу не видавалось можливим із-за неявки працівника. ФОП ОСОБА_2 вимушений листами звертатись до продавця з проханням прийти отримати лікарняні, що підтверджується відповідними листами-зверненнями разом із доказами їх направлення, копії яких наявні у матеріалах справи.
Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що нарахована допомога по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_4 у жовтні 2018 року виплачена 06.12.2018р. (згідно розписки ОСОБА_4 від 06.12.2018р.), однак виплата такої допомоги здійснена несвоєчасно у зв`язку з тривалою неявкою на роботу працівника, а, отже не з вини позивача, оскільки останній, як вже було зазначено вище, звертатись до продавця з проханням прийти і отримати відповідні виплати.
Підсумовуючи вищенаведене, можна зробити висновок, що викладені Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області в акті інспекційного відвідування від 10.12.2018р. доводи щодо порушення позивачем відповідних норм законодавства України не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із приписами ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в ході розгляду даної справи не доведено правомірність винесених ним постанов про накладення штрафів від 10.01.2019р.
Відповідно до ч. 3 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010р.: Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу - підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною та скасувати винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області постанову про накладення штрафу уповноваженими особами щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за №ДН2167/274/НД/АВ/МГ-ФС/39 від 10.01.2019р. по накладенню штрафу у розмірі 37 230, 00 грн. (тридцять сім тисяч двісті тридцять гривень).
Визнати протиправною та скасувати винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області постанову про накладення штрафу уповноваженими особами щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за №ДН2167/274/НД/АВ-ФС/40 від 10.01.2019р. по нарахуванню штрафу у розмірі 11 169, 00 грн. (одинадцять тисяч сто шістдесят дев`ять гривень).
Визнати протиправною та скасувати винесену Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області постанову про накладення штрафу уповноваженими особами щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за №ДН2167/274/НД/АВ/ІП-ФС/41 від 10.01.2019р. по нарахуванню штрафу у розмірі 3723, 00 грн. (три тисячі сімсот двадцять три гривні).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 07 жовтня 2019 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко