Справа № 607/19389/19
Суддя: Братасюк В. М.
Дата ухвалення: 2019-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.09.2019 Справа №607/19389/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Братасюка В.М.

за участю секретаря Созанської Т.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора УПП в Тернопільській області Гук Оксани Вікторівни, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до інспектора УПП в Тернопільській області Гук Оксани Вікторівни, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1366845 від 26 липня 2019 року, якою його визнано винним за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що постанова винесена з порушенням вимог статті 279 КУпАП, оскільки її винесено без присутності адвоката, чим позбавлено позивача права на професійну правничу допомогу, передбаченого статтею 59 Конституції України та статтею 268 КУпАП. За таких обставин, позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена незаконно та необґрунтовано, без з`ясування дійсних обставин справи, а тому просить її скасувати.

20 серпня 2019 року у справі за даним позовом було відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно частини першої, другої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Зазначеної позиції дотримується Восьмий апеляційний адміністративний суд у справі №857/3382/19 постанова від 10 квітня 2019 року.

19 вересня 2019 року від Відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач вважає оскаржувану постанову законною та обґрунтованою, винесену уповноваженою посадовою особою, за наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому в задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Суд, за результатами розгляду справи, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення та приходить до наступного висновку.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1366845 від 26 липня 2019 року, ОСОБА_1 26 липня 2019 року о 22 год. 37 хв. в м. Тернополі на перехресті вулиць «Бандери - Протасевича», керуючи транспортним засобом марки «PEUGEOT 3008» номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні, чим порушив вимоги п. 9.2 (б) ПДР України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Згідно з п.1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих вплів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як встановлено Судом, та вбачається із відзиву на позовну заяву, причиною зупинки транспортного засобу було порушення позивачем Правил дорожнього руху України, а саме не ввімкнений світловий покажчик повороту відповідного напрямку при перестроюванні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву, інспектор після зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 виніс постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, оскільки згідно п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху України, водій повинен подавати сигнали світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Сигнали покажчиками повороту обов`язково мають подаватися завчасно і незалежно від місця виконання маневру, наявності інших учасників дорожнього руху та плавності виконання маневру. На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення вказаного в оскаржуваній постанові, представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено диск із відеофіксацією з нагрудних відеокамер працівників патрульної поліції.

Проте, згідно переглянутих в судовому засіданні матеріалів відеофіксації не вбачається факту порушення ОСОБА_1 п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху України. Зі змісту наданих суду відео матеріалів, вбачаються лише дії патрульних, після зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 та винесення відносно останнього постанови про накладення адміністративного стягнення.

Разом з тим, частинами 2,4 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі протокол не складається. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

В адміністративному позові позивач вказує на Рішення Конституційного суду від 26.05.2015 року № 5-рп/2015.

По-перше слід зазначити, що Рішення Конституційного суду від 26.05.2015 р. № 5-рп/2015 було прийнято до прийняття змін внесених 14.07.2015 р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», які були направлені на істотну зміну та спрощення порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху саме для поліцейських. Внесені зміни стосувались зокрема ст. 33, 222, 258, 276 КУпАП, які неодноразово викладались в постанові колегії судій апеляційного суду у попередній редакції.

Підняте Конституційним судом питання у рішенні від 26.05.2015 р., стосовно винесення постанов за порушення у сфері безпеки дорожнього руху «за місцем вчинення» чи «на місця вчинення», було доповнено та деталізовано у КУпАП шляхом внесення змін в липні 2015 року. Так ст. 258 було доповнено другою частиною такого змісту: Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. За змістом ст. 222 КУпАП розгляд справ за ч. 2 ст. 122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» одним із основних повноважень поліції є у випадках, визначених законом, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечення їх виконання.

Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» патрульна поліція функціонує у складі Національної поліції.

Ч. 4 ст. 258 КУпАП вказує, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 Кодексу.

П. 2.3 Рішення Конституційного суду від 26.05.2015 р. визначає, що перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Враховуючи зміни, які були внесені до ч. 2 ст. 258 КУпАП, то такий перелік, викладений в ч. 1 ст. 258 КУпАП доповнено правопорушеннями, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції наведений в ч. 1 ст. 222 КУпАП. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Аналізуючи вищенаведене розгляд справи про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху та притягнення особи до відповідальності має відбуватись у скороченому провадженні. Скорочене провадження у справі про зазначене адміністративне правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення - без складання відповідного протоколу.

Крім того, словосполучення «за місцем вчинення адміністративного правопорушення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте ч.4 ст.258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених ч.2 ст.258 КУпАП уповноваженими особами виноситься постанова на місці вчинення правопорушення.

Тим же рішенням Конституційного Суду України передбачено, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем вчинення правопорушення» мають різне цільове спрямування та різний правовий зміст. Отже, постанова в справі про адміністративне правопорушення винесена на місці вчинення правопорушення відповідно до вимог КУпАП.

Зазначені норми права вказують на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП мала виноситися на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП.

З приводу доводів позивача про порушення зі сторони патрульного поліцейського його права на правову допомогу Суд наголошує на наступному.

Право на захист не можна розглядати окремо від інших елементів права на справедливий суд. Пункт 3 ст. 6 Конвенції передбачає права обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (а не лише злочину); оскільки поняття «кримінальне правопорушення» у практиці ЄСПЛ має автономне тлумачення, то відповідно до усталеної практики у справах щодо України, кримінально - правова суть визнається не лише стосовно Кримінального кодексу, а й щодо Кодексу України про адміністративні правопорушення (рішення від 06.09.2005 року у справі «Гурепка проти України», та від 21.10.2010 року у справі «Корнєв проти України»).

При цьому ЄСПЛ у справі «Волков проти України» (остаточне 27.05.2013 року) поширив гарантії здійснення справедливого суду, передбачені ст. 6 Конвенції, а саме в п. 88 зазначив, що « в контексті першої умови Судові ніщо не заважає назвати «судом» конкретний національний орган, який не входить до судової системи, для цілей встановлення його відповідності критеріям, викладеним у справі « Вільхо Ескелайнен та інші проти Фінляндії». Адміністративний або парламентський орган може вважатися «судом» у матеріально-правовому значені цього терміну, що призведе до можливості застосування статті 6 Конвенції».

Відтак суд наголошує, що враховуючи практику ЄСПЛ, гарантії захисту прав та свобод, передбачені ст. 6 Конвенції, також поширюються на позивача в процесі притягнення його до адміністративної відповідальності адміністративним органом, в даному випадку органами національної поліції.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що «Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективі» (рішення у справах «Вайт і Кенеді проти Німеччини» (п.67), «Принц Ліхтенштейну Ганс - Адам ІІ проти Німеччини (п.45), «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року.).

З долученого до відзиву диску DVD з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського вбачається, що перед складанням спірної постанови інспектором поліції позивачеві було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, в тому числі на користування юридичною допомогою адвоката.

Натомість позивач висловився, що він має намір скористатися правовою допомогою, що було проігноровано працівниками поліції.

Пункт С частини 3 ст. 6 Конвенції гарантує обвинуваченому право на забезпечення юридичної допомоги за двох умов: відсутність у особи коштів на допомогу, та якщо інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі допомога була надана - в контексті визначення «інтереси правосуддя» ЄСПЛ враховує природу та суть висунутого обвинувачення, на що це впливає, суворість санкції та здатність обвинуваченого адекватно захищати себе особисто (рішення «Тімергалієв протии Росії»)

Підсумовуючи викладене суд наголошує, що за конкретних оставин даної справи, на орган, котрий розглядав справу про адміністративне правопорушення стосовно позивача, покладався обов`язок роз`яснити право ОСОБА_1 накористування юридичною допомогою адвоката та забезпечити умови реалізації цього права.

Зважаючи на те, що позивач у позовній заяві заперечив свою провину у вчиненні правопорушення та пояснив, що поліцейським було порушено його право на захист, натомість відповідачем не долучено до матеріалів справи доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем порушення п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху, Суд вважає, що провина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не доведена.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19 Конституції України).

Згідно ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, провина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1366845 від 26 липня 2019 року, слід скасувати.

Керуючись п. 9.2 (б) ПДР України, ст.ст. 122, 251, 283, 284 КУпАП, ст.ст. 73-77, 90, 241-246, 255, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора УПП в Тернопільській області Гук Оксани Вікторівни, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1366845 від 26 липня 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. - скасувати, а провадження у справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному пунктом 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк