Справа № 120/1822/19-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 вересня 2019 р. Справа № 120/1822/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.

позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача: Обревко Т ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до: Управління Держпраці у Вінницькій області

про: визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4 , позивач) звернулась в суд з позовом до Управління Держпраці у Вінницькій області (далі- відповідач, Держпраці) про визнання протиправною та скасування постанови.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 19.04.2019 Управлінням Держпраці у Вінницькій області на підставі наказу від 17.04.2019 №426 проведено позапланове інспекційне відвідування за місцем проведення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_4 , за наслідками якого складено акт інспекційного відвідування ВН1092/199/АВ та винесено Припис по усунення виявлених порушень. У приписі вказано щодо не укладення трудових договорів у письмовій формі із двома найманими працівниками та неповідомлення про прийняття їх на роботу ДФС у Вінницькій області.

В подальшому, відповідач виніс постанову № ВН1092/199/АВ/П/ТД-ФС від 07.05.2019 року про накладення на ФОП ОСОБА_4 штрафу у розмірі 250 380 грн. Вважаючи, що вказана постанова є протиправною, оскільки на думку позивача, відповідачем не аргументовано суть виявлених порушень, а постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 скасовано порядок проведення інспекційних відвідувань управліннями Держпраці, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.07.2019 відкрито провадження у справі, розгляд адміністративної справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

24.07.2019 року на адресу суду від представника Управління Держпраці у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 15.04.2019 на адресу Управління надійшло звернення ОСОБА_5 , яка вказала, що ФОП ОСОБА_4 стосовно неї порушено законодавство про працю.

На підставі направлення на проведення інспекційного відвідування 17.04.2019 №1728/04-03 та наказу начальника Управління від 17.04.2019 № 426-0, інспекторами Управління Держпраці у Вінницькій області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта ІПН НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_1 , місце здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_2 .Янгеля, 6.4 «Д» «Кав`ярня», на предмет додержання законодавства про працю, за наслідком якого складено акт 19.04.2019 № ВН 1092/199/АВ, в якому зафіксовано порушення, а саме: вимог визначених: ч. І п.6 ст.21 КЗпПУ, ч. І та 3 ст. 24 КЗпПУ та «Порядку повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 17.06.2015, не здійснено повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття на роботу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , порушення ст.253 КЗпП України через не оформлення належним чином трудових відносин з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , відповідні працівники позбавлені права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

19.04.2019 інспектором праці Кривонос Н.М., винесено припис про усунення виявлених порушень № ВН 1092/199/АВ/П, яким надано ФОП ОСОБА_4 , строк на усунення порушення до 30.04.2019.

Під час проведення інспекційного відвідування 19.04.2019 (застосовувалась відео фіксація) громадянка ОСОБА_6 , надала письмові пояснила, в яких зазначила, що працює в інтересах підприємця ОСОБА_4 з 12.04.2019, проте заробітної плати на сьогоднішній день ще не отримувала.

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 у своїх письмових поясненнях від 19.04.2019 зазначила, що працівник ОСОБА_6 працює у неї в кав`ярні приблизно з січня 2019. При цьому вказала, що до 18.04.2019 найманих працівників не було, ОСОБА_6 працює і навчається з 10.04.2019 по декілька годин. Таким чином, дані пояснення є суперечливими, оскільки, попередньо ОСОБА_4 вказала, що ОСОБА_6 , працює з січня 2019 року. Тобто допущена до роботи без належно оформлених трудових відносин з січня 2019 року, щодо ОСОБА_5 зазначила, що вона працювала з грудня 2018 року.

Таким чином ФОП ОСОБА_4 , своїми поясненнями підтвердила факт використання найманої праці без належного оформлення, а саме : трудові договори не укладені, повідомлення до ДФС не подавались, працівникам виплачувалась заробітна плата, встановлений режим роботи з 08 до 20 год., що притаманне трудовим відносинам.

Наданий договір на виконання разової роботи укладений між ФОП ОСОБА_4 , як «Замовник», та ОСОБА_6 зазначеною в угоді як «Підрядник», долучено до акта інспекційного відвідування для забезпечення права суб`єкта господарювання на подання в письмовій формі пояснення до акта інспекційного відвідування, що передбачено ст. 10 ЗУ № 877 та п.14 Порядку №295.

Отже, фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Ухвалою від 05.09.2019 судом постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 18.09.2019 в якості свідків допитано ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_5 повідомила суду, що працювала з листопада 2018 по 8 квітня 2019 року, роботодавець 1,5 місяці відмовилась виплатити заробітну плату взагалі, у зв`язку з чим свідок звернулась до Управління Держпраці.

Крім того, вказала. що з гр. ОСОБА_7 не працювала. Робочий день тривав з 8 до 18. Коли влаштовувалась на роботу спілкувалась з ОСОБА_8 , при цьому дізналась, що у кафе два власники Олена і ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 надала свідчення, згідно яких вказала, що чотири дні стажувалась у гр. ОСОБА_4 , а 19.04.2019 приступила до роботи за строковим трудовим договором на 1 день. В подальшому почала працювати у позивача на постійній основі.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги, надавши пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Представник відповідача заперечила щодо задоволення заявленого позову з підстав викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно направлення на проведення інспекційного відвідування № 1728/04-03 від 17.04.2019, виданого на підставі наказу Управління Держпраці у Вінницькій області від 17.04.2019 за № 426-о (за наслідками розгляду звернення ОСОБА_5 від 15.04.2019), уповноваженими особами Управління Держпраці у Вінницькій області проведено позапланове інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ФОП ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 (адреса реєстрації), АДРЕСА_3 (Торговий АДРЕСА_4 Алін"), фактична адреса з питань контролю за додержанням законодавства про працю на підставі пп.2 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017 №295.

За результатами, інспектором Управління Держпраці у Вінницькій області складено акт інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 19.04.2019 № ВН 1092/199/АВ, в якому зафіксовано порушення, а саме: вимог визначених: ч. І п. 6 ст. 21 КЗпПУ, ч. І та 3 ст.24 КЗпПУ та «Порядку повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 17.06.2015, не здійснено повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття на роботу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , порушення ст.253 КЗпП України через не оформлення належним чином трудових відносин з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , відповідні працівники позбавлені права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Крім того, 19.04.2019 було винесено припис про усунення виявлених порушень №ВН/1092/199/АВ/П, яким надано ФОП ОСОБА_4 строк на усунення порушень до 30.04.2019.

Рішенням начальника Управління Держпраці у Вінницькій області від 24.04.2019 №ВН/1092/199/АВ/П/ТД-ФС, за результатами розгляду акту інспекційного відвідування від 19.04.2019 № ВН 1092/199/АВ, призначено розгляд справи на 07.05.2019 о 10-00 год.

На розгляд справи прибула ФОП ОСОБА_4 , яка пояснила, що усунула порушення стосовно оформлення належним чином трудових відносин з найманою працівницею ОСОБА_7 , уклавши з нею трудовий договір від 19.04.2019 та надала копію повідомлення до ДФС про прийняття працівника на роботу від 31.05.2019.

Разом з тим, постановою Управління Держпраці у Вінницькій області від 07.05.2019 №ВН/1092/199/АВ/П/ТД-ФС накладено на ФОП ОСОБА_4 штраф у розмірі 250380 грн.

Не погоджуючись з рішенням суб`єкта владних повноважень, вказуючи, що відповідачем не аргументовано суть виявлених порушень, а постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 скасовано порядок проведення інспекційних відвідувань управліннями Держпраці, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Крім того, представники позивача наголосили, що при проведенні інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_4 не роз`яснено право відмовитись від надання пояснень та підпису акту перевірки.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує наступне.

Частинами четвертою-п`ятою статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, зокрема, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Таким чином, здійснення заходів контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення відбувається з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, а дотримання вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» є обов`язковим лише в окремих випадках, прямо передбачених ч.5 ст.2 вказаного Закону.

Зокрема, згідно частини п`ятої статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.

Частиною 1 статті 259 Кодексу Законів про працю України (далі КЗПП України) передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з питань праці.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення).

За змістом пункту 1 Положення Державна служба України з питань праці (далі - Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах, зокрема, охорони праці.

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: видає в установленому порядку роботодавцям, суб`єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні або за кордоном, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, фондам загальнообов`язкового державного страхування, виконавчим органам міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад, а також центральним органам виконавчої влади обов`язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства з питань, які належать до компетенції Держпраці, та вносить пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці (підпункти 50, 54 пункту 4 Положення).

Згідно із п.п.7, 9 вказаного Положення, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Держпраці у межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

На реалізацію статті 259 Кодексу Законів про працю України постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. №295 було затверджено, зокрема, Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок №295).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Це судове рішення набрало законної сили 14.05.2019.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень установлені ст.264 КАС України.

Наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним визначені ст.265 КАС України, за приписами якої нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017р. №295 втратила чинність з 14.05.2019, а тому саме з цієї дати застосування її положень при здійсненні державного контролю за додержанням законодавства про працю буде вважатись протиправним.

У даному випадку спірні правовідносини виникли до втрати чинності постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017р. №295 і регулюються саме нею.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у проміжку часу між прийняттям вказаної постанови та визнанням її нечинною за рішенням суду, органи Держпраці правомірно здійснювали контрольні (наглядові) функції на її підставі.

У зв`язку з цим суд при розгляді даної справи застосовує до спірних правовідносин норми постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017р. №295.

Відповідно до п.п.1 - 4 Порядку №295, він визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Порядок складення та форми акта, довідки, припису, вимоги визначаються Мінсоцполітики. Порядок складення та форми журналів, інструкції з оформлення документів, що складаються під час підготовки, в ході та за результатами інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, порядок повідомної реєстрації інспекційних відвідувань та рішень інспектора праці про відвідування роботодавця, передбачене пунктом 33 цього Порядку, визначаються Держпраці. Форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню, оприлюднюються на офіційному веб-сайті Держпраці.

Відповідно до п.5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться зокрема за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

Як видно з матеріалів справи, керівником органу контролю на підставі звернення ОСОБА_5 від 15.04.2019 (а.с.49) винесено наказ про проведення інспекційного відвідування від 17.04.2019 №426-О.

Вказана вище заява ОСОБА_5 містила повідомлення про порушення стосовно неї оформлення трудових відносин та порядку оплати праці.

Визначаючись щодо аргументів представників позивача, наведених у судовому засіданні щодо неповідомлення інспекторами Держпраці права позивача відмовитись від надання пояснень та від підпису акта перевірки, суд зауважує наступне. Так, в судовому засіданні досліджено відеозапис інспекційного відвідування, долученого до матеріалів справи.

Так, інспекційне відвідування фактично відбулось та здійснювалось у присутності ФОП ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_7 , письмові пояснення яких містяться в матеріалах адміністративної справи (а.с.54-55).

Разом з тим, варто зауважити, що відповідно п.14 Порядку №295 під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: 1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення; 2) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню; якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку; 3) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису; 4) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу перевірок об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником; 5) перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов`язки; 6) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства; 7) вимагати нерозголошення інформації, що становить комерційну таємницю або є конфіденційною інформацією об`єкта відвідування; 8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці; 9) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань, невиїзних інспектувань.

За умови встановлення судом факту непоінформованості ФОП ОСОБА_4 перевіряючими про її права та обов`язки , суд не бере до уваги письмові пояснення останньої, наявні у матеріалах справи, в підтвердження порушень виявлених інспекторами Держпраці.

Разом з тим, зважаючи на досліджений у судовому засіданні відеозапис інспекційного відвідування, суд враховує наявну в матеріалах справи заяву гр. ОСОБА_5 та відповідно її покази, надані у судовому засіданні щодо порушення ФОП ОСОБА_4 законодавства про працю.

Суд, вважає за необхідне звернути увагу на положеннях п.11 Порядку №295, згідно якого інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.

Та, варто зауважитит, що відповідно до ст.265 КЗПП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати (абзаци 2, 8 частини 2 статті 265).

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013р. №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі Порядок №509).

Згідно п.п.1, 2 цього Порядку (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) він визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади;

Згідно п.п.3 6 Порядку №509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд. У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.

Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктами 7, 8 Порядку №509 установлено, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Судом встановлено, що 24.04.2019 першим начальником Управління Держпраці у Вінницькій області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ВН1092/199/АВ/П/ТД-ФС, який призначено на 10:00 год. 07.05.2019.

Так суд враховує, що під час розгляду справи позивач надала Держпраці трудовий договір укладений з ФОП ОСОБА_4 з гр. ОСОБА_7 від 19.04.2019 та копію повідомлення про прийняття працівника на роботу, яке відповідно квитанції №2 доставлено до ГУ ДФС у Вінницькій області 03.05.2019 о 16:28 (а.с.60).

Так, відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

У відповідності до частини 1 статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.24 КЗпП України).

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу від 17.06.2015 року №413 (далі Постанова №413) визначено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

За правилами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Разом з тим, суд зважає, що на момент проведення інспекційного відвідування, навіть за умови укладення позивачем з гр. ОСОБА_7 договору про виконання разової роботи від 19.04.2019 позивачем не здійснено своєчасного повідомлення податкового органу про прийняття працівника на роботу.

Крім того, відповідно копії повідомлення про прийняття працівника на роботу, яке відповідно квитанції №2 доставлено до ГУ ДФС у Вінницькій області 03.05.2019 о 16:28, ОСОБА_4 прийнято ОСОБА_7 на роботу відповідно наказу №3 від 18.04.2019, вказано дату початку роботи 19.04.2019.

Разом з тим, в підтвердження заявленої позиції представником позивача не надано відповідного наказу №3 від 18.04.2019 для огляду судом та долучення до матеріалів справи.

Серед іншого, як належний доказ суд приймає до уваги та зважає на покази свідка ОСОБА_5 , які не заперечувались та не спростовувались позивачем та її представниками, стосовно того, що ОСОБА_5 працювала з листопада 2018 по 8 квітня 2019 року у ФОП ОСОБА_4 без оформлення, роботодавець за 1,5 місяці відмовилась виплатити заробітну плату взагалі, у зв`язку з чим свідок звернулась до Управління Держпраці.

Так, наявними доказами та показами свідків підтверджено позицію представника відповідача щодо фактичного допуску до роботи працівників без укладення трудових договорів та своєчасного повідомлення органу ДФС щодо прийняття працівника на роботу.

Враховуючи наведене і те, що позивачем не наведено жодних інших доводів щодо протиправності рішення відповідача про накладення штрафу, суд приходить до висновку, що Управлінням Держпраці у Вінницькій області на підставі, в межах повноважень і у спосіб, які визначені законодавством України, було розглянуто справу про накладення штрафів та прийнято оскаржувану постанову від 07.05.2019 №ВН/1092/199/АВ/П/ТД-ФС.

Крім того, суд зважає на позицію представника позивача викладену у клопотанні від 26.09.2019, щодо того, що акт інспекційного відвідування від 19.04.2019 всупереч п.20 Порядку №295 складено у 3 -х примірниках. Проте, на переконання суду вказаний факт не спростовує порушень трудового законодавства, вчинених позивачем та не впливає на висновки суду постановленні під час розгляду даної адміністративної справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 77 КАС України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На думку суду, наявними у справі доказами спростовано доводи позивача про протиправність оскаржуваного рішення відповідача. Тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, відповідно до ст.139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 )

Відповідач: Управління Держпраці у Вінницькій області (вул. Магістатська, 37, м.Вінниця, )

Повний текст рішення складено 09.10.2019

Суддя Томчук Андрій Валерійович