Справа № 826/11097/17
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просили визнати незаконними дії Департаменту щодо відмови у державній реєстрації прав та обтяжень стосовно реєстрації права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача вчинити такі дії.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно відмовлено у державній реєстрації права власності позивачів на частку житлового (садибного) будинку АДРЕСА_1 , оскільки не зазначено чіткої та вмотивованої підстави для відповідної відмови.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2019 року даний адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо відмови у державній реєстрації права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на частку житлового (садибного) будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 лютого 2017 року № 21185637 з урахуванням правових висновків, викладених у мотивувальній частині даного рішення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що при розгляді заяв позивачів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було встановлено їх невідповідність вимогам законодавства, а саме: відсутній факт прийняття житлового будинку в експлуатацію.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається апелянт в своїй скарзі. Тобто, в даному випадку рішення переглядається в частині задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Солом`янського районного суду міста Києва 18 жовтня 2016 року:

- визнано за ОСОБА_1 право власності на 5/12 частини житлового (садибний) будинку АДРЕСА_1 , яка складається з квартири № 1 : тамбур загальною площею 1,9 під літерою «І»; житлової кімнати 1-4 розмір 22,8 кв.м; коридору 1-2 площею 4,8 кв.м.; житлової кімнати 1-3 розмір 12,5 кв.м; житлової кімнати 1-5 розмір 11,1 кв.м; житлової кімнати 1-6 розмір 11,7кв.м; кухні 1-7 площею 5,5 кв.м; ванної кімнати 1-8 площею 2,7 кв.м.; туалету 1-9 площею 1,3 кв.м.; та господарсько-побутові будівлі: літня кухня під літерою «Б»; гараж під літерою «В»; сарай під літерою «Г»; душ під літерою «Л»; погріб під літерою «Д»; убиральня під літерою «К» - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/12 частини житлового (садибний) будинку АДРЕСА_1 , яка складається з квартири №1 : тамбур загальною площею 1,9 під літерою «І»; житлової кімнати 1-4 розмір 22,8 кв.м; коридору 1-2 площею 4,8 кв.м.; житлової кімнати 1-3 розмір 12,5 кв.м; житлової кімнати 1-5 розмір 11,1 кв.м; житлової кімнати 1-6 розмір 11,7кв.м; кухні 1-7 площею 5,5 кв.м; ванної кімнати 1-8 площею 2,7 кв.м.; туалету 1-9 площею 1,3 кв.м.; та господарсько-побутові будівлі: літня кухня під літерою «Б»; гараж під літерою «В»; сарай під літерою «Г»; душ під літерою «Л»; погріб під літерою «Д»; убиральня під літерою «К» - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з наведеним позивачі звернулись до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з заявою про реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 лютого 2017 року № 21185637.

За результатами розгляду вказаної заяви державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Володковичем В.В. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 06 березня 2017 року № 34160222, відповідно до якого державним реєстратором встановлено невідповідність поданих документів статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якої якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, тоді як у поданому заявником технічному паспорті наявна відмітка про самочинне будівництво.

Позивачі, вважаючи таке рішення відповідача протиправним, а свої права порушеними, звернулися до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково даний позов, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку лише прибудова літ. «Б1» є об`єктом самочинного будівництва та не може бути об`єктом права власності за відсутності відповідного рішення суду, яким буде визнано право власності за тією чи іншою особою, в той час як заява позивачів стосувалась зовсім іншої будівлі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з приписами ч.1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до ч.1 статті 5 зазначеного Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Проведення державної реєстрації прав відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», здійснюється в такому порядку: 1. прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2. виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав: 3. встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4. перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5. прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6. відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7. формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8. видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно ч.2 статті 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком (п.6 Порядку).

Пунктом 12 Порядку визначено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

Відповідно до п.1 ч.3 статті 10 вказаного Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до пункту 23 Порядку за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Згідно п.18 Порядку, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Згідно статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено вичерпний перелік підстав відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття (ч. 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Як зазначалося вище, державним реєстратором в оскаржуваному рішенні зазначено про невідповідність наданих документів статті 5 Закону.

Так, ч.2 статті 5 Закону визначено, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Вказане положення кореспондується також з абзацом другим пункту 58 Порядку, відповідно до якого за бажанням заявника у разі зміни технічних характеристик об`єкта нерухомого майна для державної реєстрації права власності на такий об`єкт може бути подано технічний паспорт, що містить актуальні відомості про технічні характеристики об`єкта, незалежно від наявності таких відомостей в документах, що подаються для відповідної реєстрації. У разі коли зміни технічних характеристик об`єкта нерухомого майна відбулися у зв`язку з проведенням будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення, також подається документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

За результатами розгляду заяви від 28 лютого 2017 року № 21185637 та документів, доданих до неї, відповідачем було встановлено, що технічний паспорт містить відмітку про самочинне будівництво.

Тобто, відсутній факт прийняття житлового (садибного) будинку АДРЕСА_1 експлуатацію.

Так, судом встановлено, що позивачами до заяви про державну реєстрацію подано технічний паспорт на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 , на якому зроблена примітка: «Збудовано самочинно: прибудова літ. «Б1» 19,0 кв. м».

При цьому, звертаючись до відповідача із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивачі самовільно побудовані споруди не визначали в якості предмету для проведення такої реєстрації, оскільки рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2016 року у справі 760/9299/15-ц не було визнано права власності на прибудову літера «Б1» за позивачами.

Дійсно, згідно ч.2-3 статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації.

відповідно до ч.1-2 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відтак, судом першої інстанції вірно зазначено, що в даному випадку прибудова літ. «Б1» є об`єктом самочинного будівництва та не може бути об`єктом права власності за відсутності відповідного рішення суду, яким буде визнано право власності за тією чи іншою особою, в той час як на житловий будинок АДРЕСА_1 за позивачами визнано право власності, що надає їм право відповідної реєстрації.

З урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про відмову у реєстрації прав власності позивачів. При цьому, апелянтом у скарзі не наведеного жодних мотивів, якими він керувався при прийнятті оскаржуваного рішення, як і не зазначено, які судом порушено норми права чи невірно встановлено обставини справи, жодним чином не спростовано належність позивачам на праві власності відповідного нерухомого майна.

Відтак, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовуються висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, не містять жодних посилань на порушення судом норм матеріального чи процесуального права та не доводять обґрунтованості вимог скаржника.

Враховуючи зазначене, правомірним є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку