Справа № 280/2377/19
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

07 жовтня 2019 року Справа № 280/2377/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Сонгулія О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Мелітопольського управління Головного управління ДФС у Запорізькій області (72312, Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Героїв України, буд.31),

Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; ),

про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Мелітопольського управління Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач 1, Мелітопольське управління), в якому позивач з урахуванням уточненої позовної заяви, просив суд:

1) скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-53795-56 від 04.03.2019, винесену відповідачем та підписану ОСОБА_2 з позивача та вважати її відкликаною з дня прийняття рішення;

2) зобов`язати відповідача привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника згідно вимог чинного законодавства.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що здійснюючи нерегулярний аналіз розрахунків з бюджетом виявив факт наявності недоїмки перед бюджетом як фізичної особи-підприємця за неналежну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Вказана недоїмка виникла у зв`язку з тим, що Мелітопольське управління вважає, що позивач, виступаючи в якості фізичної особи-підприємця, повинен сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і як фізична особа-підприємець, і як особа, що самостійно забезпечує себе роботою. Враховуючи те, що позивач здійснює свою професійну діяльність виключно як фізична особа-підприємець, дії відповідача щодо нарахування йому єдиного соціального внеску як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність вважає такими, що грубо порушують чинне законодавство України, оскільки спрямовані на подвійне оподаткування позивача.

Ухвалою суду від 24.05.2019 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 14.06.2019 відкрито загальне позовне провадження в справі, призначено підготовче судове засідання на 11.07.2019.

Ухвалою суду від 11.07.2019 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДФС у Запорізькій області про заміну сторони правонаступником у адміністративній справі.

Ухвалою суду від 11.07.2019 залучено до участі в справі другого відповідача Головне управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач 2, ГУ ДФС у Запорізькій області). Розгляд адміністративної справи розпочато спочатку, призначено підготовче засідання на 05.08.2019.

24.07.2019 представник ГУ ДФС у Запорізькій області подав до суду відзив на адміністративний позов (вх.№30624), у якому з посиланням на норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) зазначає, що платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є фізичні особи-підприємці, у тому числі фізичні особи-підприємці - платники єдиного податку та особи, які провадять незалежну професійну діяльність. Вказує, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 19.01.2011 по 06.03.2019 з ознакою незалежної професійної діяльності. Відповідач вважає, що якщо особи, які зареєстровані як фізичні особи-підприємці (крім фізичних осіб-підприємців, які є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу), одночасно провадять незалежну професійну діяльність, то вони мають обов`язок сплачувати єдиний внесок у розмірі 22% бази нарахування, визначеної ст.7 Закону №2464-VI, і як фізичні особи-підприємці (залежно від обраної системи оподаткування) і як особи, які провадять незалежну професійну діяльність. Вважає оскаржувану вимогу правомірною, просить в задоволенні позову відмовити.

01.08.2019 позивач подав відповідь на відзив (вх.31956), в якій не погоджується з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву.

Протокольною ухвалою суду від 05.08.2019 відкладено розгляд справи на 10.09.2019.

08.08.2019 від представника ГУ ДФС у Запорізькій області надійшли заперечення (вх.№32949), у яких він підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 10.09.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.09.2019.

26.09.2019 представник ГУ ДФС у Запорізькій області звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі.

30.09.2019 позивач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності у письмовому провадженні.

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши надані письмові докази, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини.

З 19.01.2011 позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 2 017130, перебував на обліку як платник єдиного внеску на номером 08/11-25748/08143, основним видом діяльності позивача визначено за КВЕД 69.10 «Діяльність у сфері права» (а.с.47,126-131).

На підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області від 10.01.2011 за №28 Белень А.В. отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №842 від 10.01.2011 (а.с.44).

Як вбачається з відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, реєстрацію підприємницької діяльності позивача припинено, номер запису: 5017130, дата запису: 06.03.2019.

Згідно інтегрованої картки платника податків позивач як фізична особа-підприємець протягом 2018 року сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.56-58, 93-96).

04.03.2019 ГУ ДФС у Запорізькій області сформовано та направлено позивачу Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-53795-56, згідно з якою визначено, що у позивача наявний боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 8164,57 грн, у тому числі недоїмка 7571,55 грн, штраф 535,95 грн, пеня 57,07 грн (а.с.62).

Дана вимога оскаржена позивачем до ГУ ДФС у Запорізькій області, рішенням ГУ ДФС у Запорізькій області №5059/14/08-01-17-01-14 від 26.03.2019 скаргу позивача залишено без розгляду у зв`язку із посиланням на те, що вимога про сплату (недоїмки) може бути оскаржена до контролюючого органу вищого рівня - Державної фіскальної служби України або до суду. Крім того, у даному рішенні позивача повідомлено про те, що за I-IV квартал 2018 року йому здійснено нарахування зобов`язань зі сплати єдиного внеску як платнику єдиного податку та зі сплати єдиного внеску з незалежної професійної діяльності (а.с.52-55).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по єдиному внеску загальна сума заборгованості позивача станом 04.03.2019 по вимозі №Ф-53795-56 становить 8164,57 грн, з них:

- 200,01 грн. - нараховано позивачу як фізичній особі-підприємцю в тому числі на спрощеній системі за ІІІ квартал 2018 року (дата виникнення 19.10.2018);

- 2457,18 грн. - нараховано позивачу в тому числі за незалежною професійною діяльністю за ІІІ квартал 2018 року (дата виникнення 19.10.2018);

- 593,02 грн. - нараховано позивачу штрафні санкції та пеня згідно рішення № від 19.10.2018 (дата виникнення 03.12.2018);

- 2457,18 грн. - нараховано позивачу як фізичній особі-підприємцю в тому числі на спрощеній системі за IV квартал 2018 року (дата виникнення 21.01.2019);

- 2457,18 грн. - нараховано позивачу в тому числі за незалежною професійною діяльністю за ІV квартал 2018 (дата виникнення 21.01.2019) (а.с.91).

Не погоджуючись з вищезазначеною вимогою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон № 2464-VI.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина 1 статті 2 Закону №2464-VI).

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина 2 статті 2 Закону №2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі також єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI).

Згідно з пунктами 4, 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є:

- фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

- особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Отже, законодавець окремо відносить до платників єдиного внеску як фізичних осіб-підприємців, так і осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Станом на час формування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на спрощеній системі оподаткування, тобто був платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 464-VI облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб (частина 2 статті 5 Закону № 2464-VI).

Відповідно до статті 5 Закону №2464-VI та інших нормативно-правових актів розроблено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 №1162, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.12.2014 за №1553/26330, (далі - Порядок №1162), який є нормативно-правовим актом у розумінні частини 3 статті 117 Конституції України та джерелом права, яке застосовується судом, відповідно до частини 2 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Цим Порядком визначаються питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у територіальних органах Державної фіскальної служби України, надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску (пункт 2 розділу І Порядку №1162).

Порядок поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах, зокрема, 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464 (пункт 3 розділу І Порядку № 1162).

Дані про взяття на облік платників єдиного внеску в порядку інформаційної взаємодії передаються державному реєстратору в день взяття їх на облік за місцезнаходженням чи місцем проживання із зазначенням: дати взяття на облік, найменування та коду за ЄДРПОУ контролюючого органу, в якому такого платника взято на облік, реєстраційного номера платника єдиного внеску (пункт 3 розділу ІІ Порядку №1162).

Взяття на облік юридичних осіб (їх відокремлених підрозділів) та фізичних осіб-підприємців, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, як платників єдиного внеску підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру, яка надсилається (видається) цим юридичним особам (відокремленим підрозділам) та фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому Законом України від 15.05.2003 №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон №755-IV) (пункт 4 розділу ІІ Порядку №1162).

Судом встановлено, що позивач як фізична особа-підприємець з 19.01.2011 перебував на обліку контролюючого органу як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Розділом ІІІ Порядку №1162 визначено порядок взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону №755.

Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону №755, контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою №1-ЄСВ згідно з додатком 1, заяви про взяття на облік платника єдиного внеску (члена фермерського господарства) за формою № 12-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №1162).

Платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (пункт 2 розділу ІІІ Порядку №1162).

Платникам єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону №755, контролюючим органом наступного робочого дня з дня взяття на облік безоплатно надсилається (вручається) повідомлення про взяття їх на облік за формою № 2-ЄСВ згідно з додатком 2 до цього Порядку (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №1162).

Аналіз положень цього Порядку свідчить про те, що взяття на облік як платника єдиного внеску особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, здійснюється контролюючим органом виключно за заявою такої особи за формою №1-ЄСВ. Взяття на облік такої особи контролюючим органом з власної ініціативи шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» Порядок №1162 не передбачено.

До матеріалів справи не надано доказів того, що на дату винесення оскаржуваної вимоги позивач звертався до контролюючого органу із заявою за формою №1-ЄСВ про взяття його на облік як особи, яка проводить незалежну професійну діяльність.

Згідно позиції контролюючого органу, визначеної в заявах по суті справи, відповідач 1 самостійно встановив позивачу як фізичній особі-підприємцю ознаку незалежної професійної діяльності, що суперечить нормам Порядку №1162.

Щодо внесення відомостей про платника єдиного внеску до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Державний реєстр створюється для забезпечення, зокрема, ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації (частина 1 статті 16 Закону № 2464-VI).

Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб (частина 2 статті 16 Закону №2464-VI).

Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац 2 частини 3 статті 16 Закону № 2464-VI).

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац 3 частини 1 статті 20 Закону № 2464-VI).

Відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами (абзац 3 частини 2 статті 20 Закону №2464-VI).

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562, затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Положення №10-1), яке відповідно до Закону Закону №2464-VI визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

З метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки (пункт 1 розділу ІІІ Положення №10-1).

Облікова картка відкривається у разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом (пункт 2 розділу ІІІ Положення №10-1).

До облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Дослідивши форму витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (додаток 8 до Положення №10-1, пункт 6 розділу V), суд зазначає, що до відомостей, які містить цей витяг, віднесено й відомості щодо статусу застрахованої особи, серед типів якого визначено фізичну особу-підприємця і самозайняту особу, під якою мається на увазі особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, що обумовлює висновок про те, що такого статусу застрахованої особи, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Положення № 10-1 не визначає.

Системний аналіз норм Закону №2464-VI та Положення №10-1 дає підстави для висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу на власний розсуд визначати організаційну форму діяльності фізичної особи та за власною ініціативою без волевиявлення платника податку вносити зміни (подавати інформацію до ПФУ щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Враховуючи те, що позивач на час винесення спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) не перебував на обліку платників єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність не подав відповідну звітність, суд вважає, що самостійне визначення контролюючим органом форми діяльності позивача як фізичної особи-підприємця з ознакою незалежної професійної діяльності та нарахування на цій підставі єдиного внеску є безпідставним.

Щодо нарахування позивачу заборгованості по єдиному внеску як фізичній особі-підприємцю в тому числі на спрощеній систем, суд зазначає наступне.

Як зазначено у пункті 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок (пункт 4 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (пункту 5 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI).

У частині 5 статті 8 Закону №2464-VI зазначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі з 1 січня - 3723 гривні.

Отже, у 2018 році розмір мінімального страхового внеску на місяць становив 819 грн. 06 коп. (819 грн. 06 коп. = 3723 грн. 00 коп. х 22%), на квартал - 2457 грн.18 коп. (819 грн.06 коп. х 3 міс. = 2457 грн. 18 коп.).

Як вбачається з інтегрованої картки платника податків позивачем як фізичною особою-підприємцем протягом 2018 року щомісячно сплачувався до бюджету єдиний внесок у розмірі 819 грн. 06 коп., що спростовує доводи ГУ ДФС у Запорізькій області про наявність у позивача як у фізичної-особи підприємця заборгованості зі сплати єдиного внеску за III - IV квартал 2018 року.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума боргу (недоїмки) з єдиного внеску, визначена у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 04.03.2019 №Ф-53795-56, сформована з урахуванням безпідставно нарахованого контролюючим органом єдиного внеску у зв`язку з протиправним обліком позивача як фізичної особи-підприємця з ознакою незалежної професійної діяльності, що зумовлює необхідність скасування такої вимоги як протиправної.

Вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача 1 привести облікові дані платника податків в інформаційній системі органу доходів і зборів у відповідність до вимог чинного законодавства, суд звертає увагу, що до складу боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, визначеного оскаржуваною вимогою, увійшла сума штрафної санкції та пені у розмірі 593,02 грн, яка нарахована позивачу на підставі рішення № від 19.10.2018. До матеріалів справи не надано доказів оскарження вказаного рішення, також позивачем не заявлено позовних вимог про визнання даного рішення протиправним та його скасування, отже, відповідно до норм Закону №2464-V сума боргу (недоїмки) у розмірі 593,02 грн на момент винесення оскаржуваної вимоги набула статусу узгодженої, докази іншого відсутні.

З урахуванням наведеного, зважаючи на попередні висновки суду щодо протиправності визначення позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску у зв`язку з його самостійним обліком контролюючим органом як фізичної собі-підприємця з ознакою незалежної професійної діяльності, суд вважає, що з метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача 2 відкоригувати дані інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду про відсутність підстав для нарахування зобов`язання зі сплати єдиного внеску у зв`язку з його обліком як фізичної особи-підприємця з ознакою незалежної професійної діяльності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із викладеним, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1536,80 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.03.2019 №Ф-53795-56, винесену Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області та Мелітопольське управління Головного управління ДФС у Запорізькій області в межах наданих повноважень відкоригувати дані інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду про відсутність підстав для нарахування зобов`язання зі сплати єдиного внеску у зв`язку з його обліком як фізичної особи-підприємця з ознакою незалежної професійної діяльності.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 - Мелітопольське управління Головного управління ДФС у Запорізькій області, місцезнаходження: 72312, Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Героїв України, буд.31.

Відповідач 2 - Головне управління ДФС у Запорізькій області, місцезнаходження: 69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; .

Повне судове рішення складено 07.10.2019.

Суддя М.О. Семененко