Справа № 160/6489/19
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2019 року Справа № 160/6489/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки України у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови від 20.06.2019 року № 111862,-
11.07.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки України у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови від 20.06.2019 року № 111862 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн. до ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є фізичною особою-підприємцем і здійснює свою діяльність в галузі нерегулярних пасажирських перевезень, має всі необхідні дозвільні документи і сплачує передбачені законодавством податки та збори. Відповідачем за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 111862 від 20.06.2019 р., з якою позивач не згодна. Зауважує, що обов`язок ведення реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарт, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, непред`явлення яких до перевірки тягне застосування адміністративно-господарської відповідальності, покладений на водіїв, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення.
З посиланням на пп. 4 п. 5 Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 Державній службі України з безпеки на транспорті, позивач зазначила, що водій транспортного засобу Мерседес Бенц НОМЕР_1, що належить позивачу, ОСОБА_2 (чоловік позивача) здійснював внутрішні автомобільні перевезення, а не міжнародні. Зауважила, що докази здійснення транспортним засобом позивача міжнародного автомобільного перевезення у відповідача відсутні. Вказала, що в акті № 096944 від 01.05.2019 року не відображено інформації про те, чи пропонувалось водію пред`явити інші, передбачені для внутрішніх перевезень документи, в яких фіксується облік робочого часу та відпочинку, акт не містить інформації щодо наявності тахометру, протоколу його перевірки та відмітки про вручення копії протоколу водієві, або відмови водія отримати цей акт. Окрім цього, позивач зауважила, що водій транспортного засобу ОСОБА_2 не визнає підпис, який знаходиться в розділі протоколу та стверджує, що перевірка не проводилась, акт при водії не складався, а картка водія в тахометрі була в наявності.
Також вказано, що справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт 20 червня 2019 року розглянуто за відсутності особи, що притягається до відповідальності, без належного повідомлення та без врахування раніше наданих позивачем пояснень, а тому, позивач не мала змоги викласти власну позицію щодо виявлених правопорушень, у зв`язку з чим, просила суд позовні вимоги задовольнити.
16.07.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовна заява залишена без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 22.08.2019 року. Просив суд в задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № №096949 від 01.05.2019 була зафіксована інформація: автобус Мерседес-Бенц (номерний знак НОМЕР_1 ) був зупинений у м. Запоріжжі 01.05.2019 об 11-05 працівниками Управління Укртансбезпеки у Запорізькій області для перевірки обставин, визначених п.15 Порядку. При перевірці документів виявленно надання послуг з нерегулярних пасажирських перевезень без оформлених документів, передбачених ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: не оформлена тахокарта водія за 01.05.2019р.
Зауважив, що позивачу було надіслано повідомлення про розгляд 13.06.2019 року справи №1666/22/23-19 від 03.06.2019 року, яке було отримано позивачем та забезпечено явку безпосередньо для вирішення порушеного питання. Позивачка разом з кінооператором з`явилася до управління у призначений час та надала пояснення стосовно події, яка відображена у акті, де, як зазначив у відзиві відповідач, крім плутаної інформації стосовно місця зупинки транспортного засобу, стану здоров`я водія та певних коментарів щодо послідовності витребуваних при перевірці документів та спілкування з інспекторами ОСОБА_1 . повідомила, що автобус обладнаний тахографом, водій користується тахокартами до аналогового тахографа, однак, ні вона, ні водій їх не зберігають, а тому надати тахокарту за 01.05.2019р. не можуть, чим, на думку відповідача, підтвердили підставу для притягнення позивача до адміністративно-господарської відповідальності.
Звернув увагу на те, що перевірка оснащеності транспортного засобу тахографом, додержання водієм вимог ЄУТР та наявності документів, передбачених ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», є різними повноваженнями, а тому наказ №340 Міністерства транспорту та зв`язку вказує на можливість фізичного проникнення інспектора в кабіну водія для перевірки оснащеності автомобіля тахографом лише при здійсненні ним міжнародних перевезень, в той час як при здійсненні внутрішніх перевезень інспектор може вимагати лише документи на встановлений тахограф.
Також, відповідачем було зауважено, що позивачка була повідомлена і про розгляд справи на 20.06.2019р., оскільки саме 20.06.2019р. ОСОБА_1 була присутня в управлінні, надала письмові пояснення від 20.06.2019р., які отримані ОСОБА_4 , про що також є відмітка.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», Постанови КМУ №1567 від 08.11.2006р. «Про Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» (далі - Порядок), державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області було проведено рейдову перевірку, за результатами якої складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №096949 від 01.05.2019.
Даним актом зафіксована наступна інформація: автобус Мерседес-Бенц (номерний знак НОМЕР_1 ) був зупинений у м. Запоріжжі 01.05.2019 об 11-05 працівниками Управління Укртансбезпеки у Запорізькій області для перевірки обставин, визначених п.15 Порядку. При перевірці документів, що визначені ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 виявлено надання послуг з нерегулярних пасажирських перевезень без оформлених документів, передбачених ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: не оформлена тахокарта водія за 01.05.2019р.
На підставі вказаного акту, ст.ст. 39, 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», Управлінням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області прийнято постанову №111862 від 20.06.2019 р. про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , не погоджуючись із постановою від 20.06.2019 року № 111862, звернулась до суду із цим позовом.
Вирішуючи заявлений спір, суд виходить з наступного.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з п.8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.
Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок №1567) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.
Відповідно до п.3 вказаного Порядку органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Відповідно до п.4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з п.14 зазначеного Порядку №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Також, згідно з ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Згідно з п.16-п.17 Порядку № 1567, рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб у кількості не менш як дві особи. Під час проведення такої перевірки можливе застосування спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис "Укртрансінспекція", та використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями Європейської угоди, здійснення габаритно-вагового контролю.
Рейдова перевірка проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення. Зупинення транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог пункту 15 Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Укртрансінспекції".
Пунктом 20 Порядку №1567 визначено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
Згідно з п.21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).
Відповідно до п.6 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 р. № 422, у разі виявлення порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів посадові особи складають акти за формою згідно з додатками 2 (акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів) і 3 (акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів) до цього Порядку та повідомляють відповідний підрозділ МВС про такі порушення.
Статтею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Відповідно до ч.12 ст.6 Закону України "Про автомобільний транспорт" та пункту 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 №340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення №340).
Пунктом 1.3 Положення №340 визначено, що його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
За змістом пункту 6.1 Положення №340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Згідно з пунктом 1.2 Інструкції №385, ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.
Таким чином, положення Інструкції №385 поширюються на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами не залежно від того здійснюють вони міжнародні чи/або внутрішньодержавні перевезення.
Зважаючи на вищевикладене, відповідно до вищевказаних положень чинного законодавства, позивач є автомобільним перевізником, який надає послуги з нерегулярних перевезень пасажирів, зокрема, на транспортному засобі Мерседес Бенц НОМЕР_1 , який належить ФОП ОСОБА_1 , що здійснював перевезення та який повинен бути обладнаний тахометром.
Судом встановлено, що транспортний засіб, який належить позивачу і який перевірявся 01.05.2019 року посадовими особами відповідача, обладнаний тахографом, що підтверджується:
Оскільки транспортний засіб позивача обладнаний тахографом, наявність тахокарти водія чи роздруківка даних роботи тахографа під час його використання є обов`язковим.
При цьому суд зазначає, що протокол підтверджує лише наявність тахографа, але не підтверджує, що вказаний тахограф був включений, в тому числі на час перевірки, та з нього можливо було зробити роздруківку про роботу та відпочинок водія саме на час перевірки.
При цьому доводи позивача, що перевірка наявності в автомобілі тахометра може мати місце лише у випадку здійснення автомобілем лише міжнародних перевезень, є необґрунтованими.
Посилання позивача на підпункт 4 пункту 5 наказу Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07 червня 2010 року, як на підставу протиправності проведеної перевірки, суд відхиляє, оскільки він стосується перевірок щодо наявності встановлених тахографів.
В даному випадку перевірка стосувалась інших питань, в тому числі щодо наявності у перевізника та водія передбачених законодавством відповідних документів.
Згідно з пунктом 1.4 Інструкції:
- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.
Згідно з пунктом 3.3 цієї Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);
- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Згідно з пунктами 3.5, 3.6 розділу ІІІ Інструкції № 385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
Системний аналіз цих норм свідчить, що автобуси з повною масою понад 3,5 тонн, які використовується суб`єктами господарювання для внутрішніх перевезень пасажирів в обов`язковому порядку повинні бути обладнані діючим та повіреним тахографом. А для водія такого автобусу, крім оформлення документів, визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", обов`язковою також є наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнених тахокарт (або картки водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом) (реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв). Ведення водієм індивідуальної контрольної книжки не замінює обов`язок автомобільного перевізника використовувати для цього перевезення лише автомобіль, що обладнаний тахографом, а водія - мати відповідні документи, які підтверджують його використання.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10 травня 2019 року по справі № 816/124/17.
20.12.2010 року набула чинності Поправка № 6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів (ЄУТР), підписаної в Женеві 01.07.1970 року, в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Ці документи фактично підпадають під перелік документів, які відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» повинен мати водій для здійснення внутрішніх перевезень, і пред`являти їх особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.
В той же час, суд зазначає, що позивач не надала до суду будь-яких доказів на підтвердження наявності у водія вищевказаного автомобіля на момент перевірки тахокарти водія або бланку підтвердження діяльності.
Таким чином, судом встановлено порушення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частиною 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Суд не приймає до уваги посилання фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на неналежне повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 20.06.2019 року та, як наслідок, здійснення такого розгляду без її участі, що позбавило останню права бути присутньою під час розгляду справи, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, саме 20.06.2019 року позивач була присутня в Управлінні Укртрансбезпеки України у Дніпропетровській області, надала письмові пояснення від 20.06.2019 року, які були отримані ОСОБА_4 , про що є відповідна відмітка на поясненнях.
Суд звертає увагу, що в адміністративному судочинстві діє принцип офіційного з`ясування усіх обставин справи, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини 3 статті 2, частини 2, 4 статті 9, частина 3 статті 77, частина 6 статті 94 КАС України).
Приписами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши доводи адміністративного позову на підставі наданих сторонами доказів, суд не знаходить підстав для його задоволення, оскільки доказів на підтвердження порушень відповідачем норм чинного законодавства України при прийнятті оскаржуваної постанови, суду не надано.
З огляду на наведене, суд прийшов до переконання, що, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а відтак, в задоволенні позову слід відмовити.
Судові витрати згідно статті 139 КАС України стягненню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки України у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови від 20.06.2019 року № 111862 - відмовити.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник