Справа № 569/7444/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/10042/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 серпня 2019 року (суддя - Панас О.В., м. Рівне, повний текст судового рішення складено 30 серпня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Сорокіної Юлії Іванівни, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 15.04.2019 звернулася до суду з позовом до інспектора взводу 2 роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Сорокіної Ю.І., Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, у якому просила визнати протиправними дії інспектора щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 07.04.2019 серії НК №535218 (далі - Постанова), скасувати Постанову, а провадження у справі закрити. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана Постанова прийнята відповідачем безпідставно та за відсутності у її діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, покликається на порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченої Кодексом України про адміністративні правопорушення. Зокрема, вважає, що відповідач всупереч вимогам закону, який дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, розглянув справу на місці вчинення правопорушення; позбавив позивача можливості скористатися в повному обсязі своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 серпня 2019 року у справі №569/7444/19 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Крім цього, наголошує, що з урахуванням тієї обставини, що позивач за понад десятирічний стаж керування транспортним засобом жодного разу не притягувалась до адміністративної відповідальності, інспектор поліції мав усі правові підстави для застосування статті 22 КУпАП, згідно якої при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням.

Відповідачі правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 07.04.2019 об 15 год 32 хв. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_1 , на 526 км автодороги Київ-Чоп, в с. Запитів, рухалась зі швидкістю 78 км/год. в населеному пункті, чим порушила вимоги пункту 12.4 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів TruCam LTI 20/20 (серійний номер 000584).

За цим фактом інспектором взводу 2 роти 3 батальйону 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Сорокіної Ю.І. винесено Постанову, якою позивача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Позивач по справі заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, вважає, що притягнення її до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконним та необґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем вимог пункту 12.4 ПДР підтверджується належними доказами, а відповідачем дотримано порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане порушення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш, як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

У відповідності до частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив ПДР.

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи видно, що відповідачем до відзиву на позовну заяву додано фото та DVD диск із записами приладу TruCAM LTI 20/20 (серійний номерТС00058).

На фото та відеозаписі зафіксовано, що автомобіль позивача 07.04.2019 об 15 год. 32 хв. проїжджав автомобільною дорогою М-06 526 км зі швидкістю 78 км/год, при цьому дозволена максимальна швидкість 50 км/год. Таким чином, перевищення швидкості становить 28 км/год.

Порушення ПДР зафіксовано на прилад TruCAM LTI 20/20, серійний номер ТС00058, особистий номер: 0010198. Як видно із документів, що містяться у матеріалах справи лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 №UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12. Крім цього, на зазначений тип лазерного вимірювача швидкості Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України видано експертний висновок, що діє до 27.09.2021. Також, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/11916, що діє до 25.09.2019, діапазон вимірювань швидкості - від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості ± 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год і ± 1 % в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год. Тому, лазерний вимірювач TruCamLTI 20/20 (серійний номерТС000584) є належним засобом для встановлення швидкості руху транспортних засобів. Враховуючи вищенаведене, факт порушення позивачем ПДР є належно встановленим.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Оскаржена Постанова відповідає всім передбаченим вищевказаною статтею вимогам.

Крім цього, апеляційний суд наголошує, що в силу положень статті 222 КУпАП правопорушення органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

При цьому, слід зазначити, що за приписами КУпАП розгляд справи і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачено. Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність своїх дій доводити у судовому порядку з можливістю скористатись правовою допомогою. Таким чином, при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, апеляційний суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо доводів апелянта про можливість застосування статті 22 КУпАП, згідно якої при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням, колегія суддів зазначає наступне.

Перелік видів адміністративних стягнень визначений у статті 24 КУпАП, до якого належать: 1) попередження; 2) штраф; 2-1) штрафні бали; 3) оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; 4) конфіскація: предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; 5) позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; 5-1) громадські роботи; 6) виправні роботи; 6-1) суспільно корисні роботи; 7) адміністративний арешт; 8) арешт з утриманням на гауптвахті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищевказаний перелік видів адміністративних стягнень, які підлягають застосуванню за правопорушення, передбачені КУпАП, є вичерпним.

Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Цей Кодекс не містить визначення поняття малозначності, проте зазначена норма визначає, що саме орган, який вирішує адміністративну справу, його посадова особа може прийняти рішення про звільнення від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, що не є видом адміністративної відповідальності у розумінні статті 24 КУпАП.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що в статті 122 КУпАП інше, альтернативне, покарання аніж штраф не передбачене, а відповідальність правопорушника настає за сам факт вчинення правопорушення, відтак колегія суддів вважає доводи апелянта щодо можливості застосування норми статті 22 КУпАП помилковим.

Також, згідно зі статтею 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Отже, при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не враховуються обставини, які можуть вплинути на визнання адміністративного правопорушення малозначним.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran andFrancis v. theUnitedKingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки. Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на підставі досліджених доказів позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності правомочною особою з дотриманням вищезазначених вимог КУпАП за порушення встановленого обмеження швидкості руху в населеному пункті, оскільки він порушив пункт 12.4 ПДР України, перевищивши дозволену швидкість руху більше, ніж на 25 км/год.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що Постанова, винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстав для її скасування немає. Доказів, які б спростовували факт відсутності такого порушення позивачем не надано та не наведено.

На підставі наведеного та враховуючи те, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права, таке судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ч.3 ст.243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 09 жовтня 2019 року.