Справа № 320/4810/19
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2019 року № 320/4810/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Окремого контрольного пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Окремого контрольного пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 05.02.2019 про заборону в`їзду в Україну громадянину республіки Ірак ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановлену заступником начальника відділу - начальником 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль (термінал D)» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» майором М.І. Лиско.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірним рішенням йому заборонено в`їзду в Україну на три роки, у зв`язку з нібито поданням позивачем про себе завідомо неправдивих відомостей. Позивач стверджує, що не вчиняв даного порушення. Таким чином позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її безпідставною, необґрунтованою та такою, яка не відповідає вимогам Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», порушує права позивача та основні принципи діяльності ДПС України та суперечить принципу пропорційності, є не обґрунтованою та винесеною без урахуванням усіх обставин, що мають зазначення.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2019 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Та призначено судове засідання на 09.10.2019.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з тим, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» подача іноземцем, при клопотанні про в`їзд в Україну, підробленого документу є однією з підстав для заборони в`їзду іноземців в Україну та те, що орган охорони державного кордону (ОККП «Київ») вправі приймати подібні рішення, то вважає, що заступник начальника відділу 2-го ВІДІПС ВПС «Бориспіль (термінал Б)» майор М . Лиско , приймаючи постану про заборону в`їзду в Україну від 05.02.2019 року відносно громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 , діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому не порушив прав позивача. Також відповідач у відзиві зазначив, що позивачем пропущено 6-ти місячний строк для звернення до суду, щодо оскарженої постанови, оскільки позивачу стало відомо про прийняте рішення 05.02.219, а не як зазначено в позові - 06.08.2019.

Крім того, відповідачем подано до суду клопотання про витребування доказів, а саме копію всіх сторінок паспорта громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 НОМЕР_1 , виданого 17.07.2014, який дійсний до 15.07.2022.

Позивачем подано до суду заперечення на відзив відповідача в яких останній зазначив, що в оскаржуваній постанові зазначена підстава для заборони позивачу в`їзду в Україну: «... подав про себе завідомо неправдиві відомості». У відзиві на позовну заяву відповідач жодним чином не обґрунтовує та не підтверджує своєї позиції, що позивач надав завідомо неправдиві відомості. Також у відзиві не зазначено які саме відомості позивача є неправдивими, відсутні посилання на доказ того, що такі відомості є неправдивими взагалі, а також відсутнє посилання на будь-який доказ (твердження) того, що позивач завідомо знав про неправдивість таких відомостей.

Позиція відповідача зводиться до того, що підставою для винесення постанови насправді стало подання відповідачем підробленого документ. Однак дана позиція не узгоджується з текстом оскаржуваної постанови та не відповідає обставинам, які раніше зазначені самим відповідачем. Наданий відповідачем Висновок за результатами здійснення поглибленої перевірки - посвідки на тимчасове проживання не містить жодного висновку про те, що документ є - «підроблений». У вказаному висновку зазначено: «X документ не дійсний та не відповідає технічному зразку...», де міститься тільки не конкретизована інформація, про те, що «посвідка недійсна та не відповідає технічному зразку». В той же час, доказів недійсності такого документу не надано. Також не зазначено коли такий документ став недійсним та які підстави вказують на недійсність. А обставини, які викладені в висновку не роблять автоматично документ підробленим.

Також звертає увагу суду на той факт, що поглиблена перевірка документа була проведена та зроблено висновок о 14 год. 45 хв. 05.02.2019р., в той же час, в оскаржуваній постанові зазначено, що « 05.02.2019 року в пункті пропуску «Бориспіль» о 15 год. 00 хв. під час оформлення пасажирів рейсу № 295 «Багдад - Київ» виявлено громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 ». Таким чином, такий висновок не можливо брати до уваги як доказ того, що документ підроблений.

Також позивач зазначає, що ним не пропущено строк звернення до суду, оскільки при перетинанні кордону України, 05.02.2019р. йому було вручена тільки копія рішення від 05.02.2019р. про відмову в перетинанні державного кордону України. І тільки це рішення було пояснено йому перекладачем. Підставою відмови у перетині державного кордону України зазначено відсутність візи. Позивач повернувся додому та після того, як оформив багаторазову візу в Україну, яка діє з 04.06.2019р. по 30.11.2019р. прибув 05.06.2019р. в місто Одеса для перетину кордону. Під час проходження прикордонного контролю позивач надав закордонний паспорт та візу, однак, позивачу було відмовлено в перетинанні кордону України та винесено відповідне рішення від 05.06.2019р. Тільки тоді в присутності перекладача йому було роз`яснено, що відносно нього існує рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну терміном на три роки. 24.07.2019 представником позивача було направлено адвокатський запит та 06.08.2019р. було отримано копію постанови від 05.02.2019р. про заборону в`їзду в Україну.

В судове засідання прибули усі учасники справи. Судом поставлено на обговорення клопотання відповідача про витребування доказів та представник відповідача підтримав позицію суд, що підстав для витребування копії всіх сторінок паспорта громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 НОМЕР_1 , виданого 17.07.2014, який дійсний до 15.07.2022 не має, оскільки сторонами не оскаржується факт проставлення відмітки «Заборонено в`їзд в Україну терміном на ….».

Представник позивача заявив в судовому засіданні клопотання про здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження, представник відповідача підтримав дане клопотання.

У зв`язку з заявленим клопотанням представника позивача та на підставі ст.205, 194 КАС України, суд протокольною ухвалою від 09.10.2019 ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач з 2016 року є студентом Національного авіаційного університету, що підтверджується копією витягу з наказу №2752/ст від 31.10.2016р., довідкою №8-658 від 12.08.2019р. та витягом з наказу №2205/ст від 07.09.2018р., відповідно до якого, позивача переведено на 3-й курс з 01.09.2018р..

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 14.05.2016 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач 05.02.2019 прибувши рейсом № 295 «Багдад-Київ» в пункт пропуску «Бориспіль», під час проходження прикордонного контролю, надав уповноваженим службовим особам відповідача паспорт громадянина Республіки Ірак НОМЕР_1 , виданий 17.07.2014, який дійсний до 15.07.2022 та посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_3 (07.09.18-07.09.19), 8001.

На виконання вимог ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль», з метою встановлення дійсності документів та приналежності їх позивачу, службовими особами ОКПП «Київ» було здійснено їх поглиблену перевірку.

За результатами здійснення поглибленої перевірки документа, а саме посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), 8001, виданого на ім`я громадянина Іраку, ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 , інспектором ПС 2 категорії групи поглибленого вивчення документів відділення контролю другої лінії ВПС «Бориспіль (термінал Б)» ст. прапорщиком О . Меренковою складено висновок. Відповідно до якого, встановлено, що Х документ не дійсний та не відповідає технічному зразку, про що свідчить наступне: 1) присутні ознаки змивання тексту, зміна глянцю паперу та кольору фонової сітки, порушення малюнка фонової сітки, відсутність прихованого елементу у вигляді мікротексту; 2) присутнє розмивання і часткове знебарвлення попереднього тексту, зміна кольору та відтінку нової фарби, відмінність способу друку (в технічному зображенні виконано голковим (матричним) друком, а в пред`явленому документі - струминним); 3) відсутнє розмірне співвідношення в конфігурації цифр, різноманітні обриси і розміри, неоднакова відстань між цифрами; 4) люмінесценція в УФ променях 365 нм не відповідає технічному зразку.

Даний висновок складено 05.02.2019 о 14 год. 45 хв..

В подальшому відповідачем винесено рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 05.02.2019, в якому зазначено про відмову у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянина Іраку, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ, серія: НОМЕР_1 , на підставі ч.1 ст.8 п.3 Закону України «Про прикордонний контроль», з причин того, що гр. Іраку ОСОБА_1 відсутня в`їзна віза. Дане рішення оголошено в присутності перекладача англійської мови гр. України Пелипенко А.В., перепустка ДМА «Бориспіль» № 03904 , про що зазначено в даному рішенні. Відомості, щодо отримання позивачем даного рішення, в самому рішенні відсутні.

Одночасно з прийняттям рішення 05.02.2019 заступником начальника відділу - начальником 2-го відіпс впс «Бориспіль (термінал D)» ОКПП «Київ» майором Лиско М.І., розглянувши наявні матеріали стосовно громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловік, Республіка Ірак, Багдад , тимчасово не працює та встановивши, що 05.02.2019 в пункті пропуску «Бориспіль» о 15 год. 00 хв. під час оформлення пасажирів рейсу №295 «Багдад Київ» виявлено громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 , який при клопотанні про в`їзд в Україну подав про себе завідомо неправдиві відомості. Постановив, заборонити громадянину Республіки Ірак, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. Багдад , чоловік, Республіка Ірак, в`їзд в Україну строком на 3 роки.

Як встановлено судом під час розгляду справи та не заперечувалось представником відповідача, зміст даної постанови позивачу під розписку про ознайомлення не повідомлявся та копія не вручалась.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р. № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI), який також встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

За приписами частини 10 статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для провадження культурної, наукової, освітньої діяльності на підставах і в порядку, встановлених міжнародними договорами України або спеціальними програмами, а також іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою участі в міжнародних та регіональних волонтерських програмах чи участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України "Про волонтерську діяльність", інформація про які розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, отримали посвідку на тимчасове проживання та здійснюють волонтерську діяльність на базі зазначених організацій та установ, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період провадження такої діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 3773-VІ строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно частин 1-2 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідачем прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України іноземцю або особі без громадянства та постанову про заборону в`їзду в Україну.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, вона прийнята на підставі положень ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI.

Підстави для заборони щодо подальшого в`їзду в Україну чітко визначені в ч.1 ст. 13 Закону № 3773-VI, а саме, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: - в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; - якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; - якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; - якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; - якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; - якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; - якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Вказаний перелік підстав для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Оскаржувана постанова вмотивована тим, що 05.02.2019 в пункті пропуску «Бориспіль» о 15 год. 00 хв. під час оформлення пасажирів рейсу №295 «Багдад - Київ» виявлено громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 , який при клопотанні про в`їзд в Україну подав про себе завідомо неправдиві відомості. За результатами чого заступник начальника відділу - начальником 2-го відіпс впс «Бориспіль (термінал D)» ОКПП «Київ» майор Лиско М.І. виніс Постанову про заборону громадянину Республіки Ірак, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1. Багдад , чоловік, Республіка Ірак, в`їзд в Україну строком на 3 роки.

Судом встановлено, що перед винесенням оскаржуваної постанови відповідачем на виконання вимог ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль», з метою встановлення дійсності документів та приналежності їх позивачу, було здійснено їх поглиблену перевірку.

У висновку за результатами здійснення поглибленої перевірки документа, складеному інспектором ПС 2 категорії групи поглибленого вивчення документів відділення контролю другої лінії ВПС «Бориспіль (термінал Б)» ст. прапорщиком О. Меренковою від 05.02.2019 року встановлено, що посвідка на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_3 (07.09.18-07.09.19), 8001, видана на ім`я громадянина Іраку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недійсна та не відповідає технічному зразку, про що свідчить наступне: 1) присутні ознаки змивання тексту, зміна глянцю паперу та кольору фонової сітки, порушення малюнка фонової сітки, відсутність прихованого елементу у вигляді мікротексту; 2) присутнє розмивання і часткове знебарвлення попереднього тексту, зміна кольору та відтінку нової фарби, відмінність способу друку (в технічному зображенні виконано голковим (матричним) друком, а в пред`явленому документі - струминним); 3) відсутнє розмірне співвідношення в конфігурації цифр, різноманітні обриси і розміри, неоднакова відстань між цифрами; 4) люмінесценція в УФ променях 365 нм не відповідає технічному зразку.

Таким чином, якщо відповідачем встановлено факт підробки позивачем офіційного документа виданого державними органами України та його використання, то останній мав би повідомити про злочин, ознаки якого підпадають під ст.385 КК України, а не відпускати таку особу.

Крім того, в оскаржуваній постанові відповідачем зазначено, що « 05.02.2019 року в пункті пропуску «Бориспіль» о 15 год. 00 хв. під час оформлення пасажирів рейсу № 295 «Багдад - Київ» виявлено громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 ».

Разом з тим, висновок відповідача за результатами здійснення поглибленої перевірки документа складений 05.02.2019 о 14 год. 45 хв..

Тобто, відповідачем на підставі ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль», з метою встановлення дійсності документів та приналежності їх позивачу, здійснено їх поглиблену перевірку, до моменту виявлення громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 під час оформлення пасажирів рейсу № 295 «Багдад - Київ » 05.02.2019 о 15 год. 00 хв., що не є можливим з врахуванням тієї обставини, що відбулося порушення чередування та логіки подій взаємно пов`язаних між собою, що в свою чергу унеможливлює належне сприйняття їх результатів через технічну не можливість і як результат юридичну нікчемність у числі з технічних підстав.

Отже, суд дійшов висновку, що даний висновок не можливо брати до уваги як доказ того, що документ поданий позивачем під час перетину кордону є підробленим.

Крім того, суд бере до уваги, що у відзиві на позовну заяву відповідач жодним чином не обґрунтовує та не підтверджує своєї позиції, що позивач надав завідомо неправдиві відомості, а також даний факт не підтверджено і документально.

Також у відзиві не зазначено які саме відомості позивача є неправдивими, відсутні посилання на доказ того, що такі відомості є неправдивими, а також відсутнє посилання на будь-який доказ (твердження) того, що позивач завідомо знав про неправдивість таких відомостей.

Як встановлено судом в судовому засіданні, позиція відповідача зводиться до того, що підставою для винесення постанови стало подання позивачем підробленого документу. Однак дана позиція не узгоджується з текстом оскаржуваної постанови та не відповідає обставинам, які раніше зазначені самим відповідачем в оскаржуваній постанові.

Таким чином, відповідачем не доведено, а судом не встановлено наявності визначених ст. 13 Закону №3773-VI підстав для заборони позивачу в`їзду на територію Україну.

Як вбачається з рішення про примусове повернення в країну походження, позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку не перебуває, а тому обставин, які б забороняли в`їзд в Україну, судом не виявлено.

Крім того, в своїй діяльності відповідач, окрім Закону № 3773-VI керується також Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом МВС України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України та СБУ за № 353/271/150 від 23.04.2012 р. (далі - Інструкція).

Згідно п.9 розділу 1 Інструкції, у кожному випадку затримання іноземця більше ніж на три години щодо його примусового повернення або з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення невідкладно інформується регіональний Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 розділу II Інструкції, рішення про примусове повернення до країни походження готується посадовою особою органу ДМС, за наявності підстав, зазначених у п.5 розділу 1 цієї Інструкції, у двох примірниках, оголошується та видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято, протягом 72 годин з дати його ухвалення в присутності перекладача та/або законного представника під підпис.

Судом встановлено, що в порушення вищезазначених вимог Інструкції позивача не було забезпечено перекладачем, зміст оскаржуваної постанови не було належним чином доведено позивачу.

Також, матеріали справи не містять докази того, що відповідачем було оповіщено Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги та запропоновано позивачу звернутись до адвоката чи до офіційного дипломатичного представника країни походження, чим порушені його права (право на перекладача, право на юридичну допомогу, право за представництво та захист консульської установи), що передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997р.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів вручення позивачу копії постанови від 05.02.2019 про заборону в`їзду в Україну, як і рішення від 05.02.2019 про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, що є порушенням Закону № 3773-VI та Інструкції.

Як зазначив представник позивача, копії постанови від 05.02.2019 та рішення від 05.02.2019 р. було отримано лише на адвокатський запит від 24.07.2019.

Аналіз законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства дає підстави для висновку, що правовий статус іноземця передбачає обов`язок суб`єктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права, зокрема, право на перекладача та законного представника - фахівця у галузі права, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання в його права.

Право іноземця на послуги перекладача регламентовано не тільки внутрішніми нормативно-правовими актами України, а й пунктом 1 статті 5 Декларації про права людини у відношенні осіб, що не є громадянами країни, в якій вони проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13 грудня 1985 року на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною. Також, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував на важливості забезпечення права особи на перекладача.

Отже відповідачем, при прийнятті оскаржуваної постанови від 05.02.2019 були порушені вимоги чинного законодавства, а саме Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» - не надано позивачу примірник постанови від 05.02.2019 про заборону в`їзду в Україну та рішення від 05.02.2019 про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства у порядку та терміни передбачені Законом № 3773-VI та Інструкцією.

Крім того, суд наголошує, що в Рішенні про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства не зазначено підстав у відповідності до ч. 3 ст.13 Закону № 3773-VI для прийняття саме рішення про заборону в`їзду на територію України строком на 3 роки.

Отже, в постанові від 05.02.2019 про заборону в`їзду в Україну відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування щодо позивача заборони подальшого в`їзду на територію України, а тому така постанова є протиправною, незаконною, безпідставною, необґрунтованою, такою, що грубо порушує права позивача, а відтак підлягає скасуванню.

Згідно п.18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 р. «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Крім того, відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, дії яких порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Таке рішення може бути оскаржене разом або окремо від рішення про примусове повернення.

Отже в п. 18 Постанови № 1 від 25.06.2009 року Пленуму Вищого адміністративного суду України надано роз`яснення, що судам слід враховувати, що ч. 2 ст. 26 Закону № 3773-УІ необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Процедура в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем у спірних правовідносинах не доведено правомірності прийнятої постанови від 05.02.2019 про заборону в`їзду на територію України громадянину Республіки Ірак, Ал-Рубайє Хасан Фалах Хасан , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Багдад , чол., Республіка Ірак, в`їзд в Україну строком на 3 роки, з огляду на що вона підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню в повному обсязі.

Щодо стосується строків звернення до суду, то суд зазначає наступне.

Представник відповідача в судовому засіданні, як і в своєму відзиві не заперечував, того факту, що оскаржувана постанова від 05.02.2019 позивачу не вручалась та її зміст йому не повідомлявся. Тому суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду в межах строку звернення до суду.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ч.1 ст.139 КАС України. Керуючись ст.ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 05.02.2019 про заборону вїзду в Україну громадянину республіки Ірак ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановлену заступником начальника відділу - начальником 2-го відділення нічпекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль (термінал D)» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» майором М.І. Лиско.

Стягнути на користь громадянина республіки Ірак ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесені ним судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.