Справа № 420/28/19
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/28/19
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л. М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у поновленні пенсії, визнання бездіяльності відповідача, щодо не поновлення його пенсії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування рішення про відмову у поновленні пенсії позивачу № 10392/02 від 02.07.2018, визнання протиправною бездіяльність відповідача, щодо не поновлення його пенсії, зобов`язати відповідача провести поновлення та виплату пенсії за вислугою років позивачу з 07.10.2009 з її одночасним перерахунком, відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що є громадянином України, отримував пенсію за вислугу років, у 2000 році виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де став на консульській облік. Однак, на думку позивача, всупереч норм Конституції України та приписів Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року за № 25-рп/2009 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 2001 року йому було припинено виплату пенсії за віком. Зокрема, даним Рішенням Конституційного Суду України, починаючи з 07 жовтня 2009 року встановлено законне право всіх без виключень українських пенсіонерів, які проживають за межами України, на отримання заробленої в Україні пенсії (в тому числі поновлення виплати пенсії за віком). Від так, представник позивача звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, на що отримав відмову, таким чином, позивач просить поновити йому виплату пенсії.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області № 10392/02 від 02.07.2018 року про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області поновити нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі документів, що додані до заяви, з дати його звернення, а саме з 22.06.2018 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його змінити в частині строку з якого має бути поновлена пенсія ОСОБА_1 та зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести поновлення та виплату пенсії за вислугою років позивачу 07.10.2009 з її одночасним перерахунком, відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , виданий органом 1500 від 04.04.2000, ІПН НОМЕР_2 .

15.08.1997 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням позивача серії НОМЕР_3 від 29.08.1997 року.

17.11.2000 ОСОБА_1 виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.

22.06.2018 уповноважений представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії, в якій просив Єрошкіну виплату пенсії за вислугою років, нарахувавши її розмір у відповідності з діючим на час відновлення законодавством. До заяви додано оригінал особистої заяви позивача про поновлення пенсії за віком, яка засвідчена нотаріально та апостильована.

Листом від 02.07.2018 «Про надання інформації» Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області повідомило представника ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_1 на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не перебував і пенсія відповідно до ЗУ від 09.04.1992 № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» головним управлінням не виплачувалось, тому розглянути питання поновлення виплати йому пенсії не має можливості.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за своєю трудовою діяльністю отримав право на призначення пенсії за віком в Україні, а тому має право на пенсію, виплату якої було припинено.

Колегія суддів відповідно до частини 1 статті 308 КАС України не надає оцінки вказаному висновку суду першої інстанції, оскільки щодо позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області № 10392/02 від 02.07.2018 року про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області поновити нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі документів, що додані до заяви, з дати його звернення, а саме з 22.06.2018 року, (в частині задоволення позову) рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Стосовно позовної вимоги про поновлення виплати пенсії за віком позивачу, починаючи з 07.10.2009 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, предметом оскарження у справі є відмова УПФ у задоволенні заяви позивача про поновлення пенсії, а не рішення про припинення виплати пенсії позивачу після його виїзду за кордон на постійне місце проживання у 2000 році.

Згідно висновків суду першої інстанції, які залишаються без оцінки апеляційного суду з викладених вище підстав, позивач має право на відновлення виплати йому пенсії.

За змістом частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

На підставі пункту 4.3 Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

За правилами статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

Отже, права позивача належить захисту саме з дати його звернення із заявою про поновлення виплати пенсії, тобто з 22.06.2018.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання провести поновлення та виплату пенсії з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів, посилаючись на приписи Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» слід зазначити наступне.

За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно зі ст. 2 цього Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

На підставі статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

За правилами статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати:

- провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

В ході судового розгляду встановлено, що виплата пенсії позивачу була припинена за заявою позивача, і за результатами розгляду цієї справи в судовому порядку зобов`язано відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з 22.06.2018. До цього часу, нарахування пенсії позивачу не було здійснено, а відтак порушення приписів статті 46 цього Закону не допущено, що свідчить про передчасність цих заявлених позовних вимог.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що чинним законодавством України не передбачено проведення індексації, компенсації сум виплат, що здійснюються у разі вирішення спору щодо порядку та розміру їх нарахування органом яким призначаються пенсії та проводиться їх виплата.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги.

Стосовно доводів апелянта про те, що відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується до вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини пенсійного органу або своєчасно не отриманих пенсіонером, на виплату яких він мав право, з власної вини.

Разом з цим, в даному випадку пенсія позивачу не була нарахована, що виключає можливість для застосування у цих правовідносин положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року, № судового рішення в ЄДРСРУ 81285728.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються тієї частини позовних вимог, оцінка якій апеляційний суд не дає відповідно до частини 1 статті 308 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 420/28/19 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Г.В. Семенюк

Суддя: А.Г. Федусик