Справа № 120/2953/19-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

15 жовтня 2019 р. Справа № 120/2953/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Комар Павло Анатолійович, розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до: Повного товариства "Ломбард Приват" Сич С.В. і Компанія"

про: стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Повного товариства "Ломбард Приват" Сич С.В. і Компанія" про стягнення заборгованості.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 19.09.2019 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду, шляхом подання до суду клопотання про поновлення строку звернення та доказів поважності його пропуску.

09.10.2019 від представника Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на адресу суду надійшло клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду. Мотивуючи дане клопотання представник позивача зазначає, що відповідно частини 4 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" сума адміністративно-господарських санкцій підлягає сплаті на розрахункові рахунки Фонду соціального захисту інвалідів у строк до 15.04.2019, останній встановивши, що такі кошти від товариства не сплачені, має право на звернення з позовом про їх стягнення, починаючи з 16.04.2019. Разом з тим, вказав, що Фонд є неприбутковою бюджетною установою. 19.08.2019 Фондом соціального захисту інвалідів на адресу Вінницького обласного відділення Фонду було направлено повідомлення №31 про те, що згідно доходів та видатків на 2019 рік з коштів спеціального фонду Державного бюджету по КПКВК 2507030 відповідно до розподілу №548 від 12.08.2019 позивачеві направлено кошти через органи Держказначейства у сумі 88018,00 грн. у т.ч. на судові витрати (розділ 8 повідомлення). Таким чином, лише 12.08.2019 розпорядником коштів вищого рівня було виділено (розподілено) бюджетні асигнування за напрямком використання "Судові витрати". Вказав, що відсутність фінансування на сплату судового збору стало причиною пропуску позивачем строку звернення до суду у строк визначений статті 122 КАС України.

Ознайомившись із мотивами, наведеними представником позивача у клопотанні про поновлення строків звернення до суду, приходжу до висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень. (абзац 2 частина 2 статті 122 КАС України).

Так, відповідно прохальної частини позовної заяви, позивач просить стягнути з Повного товариства "Ломбард Приват" Сич С.В. і Компанія" адміністративно-господарські санкції за 2018 рік, згідно поданого товариством "Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік" Форми N 10-ПІ та пеню.

Враховуючи те, що відповідно частини 4 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" сума адміністративно-господарських санкцій підлягає сплаті на розрахункові рахунки Фонду соціального захисту інвалідів у строк до 15.04.2019, останній, встановивши, що такі кошти від товариства не сплачені, має право на звернення до суду з позовом про їх стягнення починаючи з 16.04.2019, тобто з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

В той же час, позовна заява подана до суду лише 13.09.2019 (дата надходження позову), тобто з пропуском тримісячного строку для звернення до суду, встановленого абзацом 2 частини 2 статті 122 КАС України.

При цьому, заявляючи клопотання про поновлення строку звернення до суду, представник позивача наголошує на відсутності бюджетних асигнувань для сплати судового збору за подання даного позову, та вказує, що лише 12.08.2019 розпорядником коштів вищого рівня було виділено (розподілено) бюджетні асигнування за напрямком використання "Судові витрати".

Надаючи оцінку даним твердженням представника позивача, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з відповідачем, до того ж, є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету, а тому відсутність видатків передбачених на сплату судового збору, не повинно впливати на можливість неухильного виконання останньою покладених на неї нормами КАС України процесуальних обов`язків щодо своєчасного звернення до суду.

Так, в підтвердження позиції викладеної у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, заявник надає копію повідомлення №31, з якого вбачається, що згідно доходів та видатків на 2019 рік з коштів спеціального фонду Державного бюджету по КПКВК 2507030 відповідно до розподілу №548 від 12.08.2019 позивачеві направлено кошти через органи Держказначейства у сумі 88018,00 грн. у т.ч. на судові витрати (розділ 8 повідомлення).

Разом з тим, суд зважає, що право на звернення до суду з даним позовом виникло у позивача починаючи з 16.04.2019. Проте, всупереч наведеному, Фондом не надано належних та допустимих доказів відсутності бюджетних асигнувань/коштів на відповідних рахунках до 12.08.2019 та як наслідок неможливості сплати судового збору за подання даного адміністративного позову.

Таким чином, надання позивачем належних та допустимих доказів відсутності матеріальних ресурсів на момент звернення з адміністративним позовом є визначальним для прийняття судом рішення щодо можливості поновлення строку звернення до суду за вказаними підставами.

Крім того, варто звернути увагу на те, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України та іншими законами певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають статус стабільних.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає «Право на справедливий суд», одним із аспектів якого є право доступу, яке не є абсолютним і може підлягати законним обмеженням, які мають законну мету та використаними засобами та досягнутими цілями. Таким законним обмеженням є передбачені законом строки звернення до суду, які можуть бути поновлені за заявою заявника із зазначенням та обґрунтуванням поважних причин та надання належних доказів щодо причин пропуску строків звернення до суду.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) в рішенні «Іліан проти Туреччини», зазначає, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Так, у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Разом з тим, строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, але лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, відсутність бюджетних асигнувань на сплату судового збору не може бути підставою для поновлення строку звернення до суду із цим позовом. До того ж, позивачем доказів поважності причин, які б об`єктивно перешкоджали звернутися до суду з даним позовом у строк, встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України не надано.

Приходячи до вказаного висновку, суд враховує постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 №2, якою затверджено аналіз практики застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір", у якій висловлено позицію про те, що обмежене фінансування бюджетної установи не є підставою для її звільнення від сплати судового збору, не є вказані аргументи і підставою для відстрочення його сплати. Зазначену позицію також підтримано в ухвалі Верховного Суду від 22.10.2018 у справі №808/3396/17 (адміністративне провадження №К/9901/61960/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123 КАС України).

Відповідно п. 9 ч. 4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а у клопотанні про поновлення строку звернення представником позивача не наведено жодних обставин на підтвердження поважності причин його пропуску, приходжу до висновку про наявність підстав повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 248, 256 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволені клопотання Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Повного товариства "Ломбард Приват" Сич С.В. і Компанія" про стягнення заборгованості разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович