Справа № 420/2178/19
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/2178/19
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці Державної фіскальної служби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПРОМСАНТЕХНІКА-1» до Одеської митниці Державної фіскальної служби, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю «ТВОЯ ЛОГІСТИКА», про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної власності товарів №UA500010/2019/000004/2 від 15.01.2019 року, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПРОМСАНТЕХНІКА-1» (надалі по тексту позивач або ТОВ «ТД «ПРОМСАНТЕХНІКА-1») звернулося до суду з позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби (надалі по тексту відповідач або Одеська митниця ДФС), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «ТВОЯ ЛОГІСТИКА» (надалі по тексту третя особа або ТОВ «ТВОЯ ЛОГІСТИКА»), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500010/2019/000004/2 від 15.01.2019 року;

- стягнути з Одеської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПРОМСАНТЕХНІКА-1» судовий збір у розмірі 11 061, 62 грн., а також витрати на професійну правову допомогу. Ухвалою судді від 19 квітня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Перше судове засідання по справі призначено на 08 травня 2019 року.

10 травня 2019 року від Одеської митниці ДФС надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №16632/19), згідно якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволені позову відмовити.

17 травня 2019 року від ТОВ «ТД «ПРОМСАНТЕХНІКА-1» надійшла відповідь на відзив (вхід. №17657/19).

Як зазначає Одеська митниця ДФС в своєму відзиві на адміністративний позов, під час митного контролю товарів за митною декларацією (МД) №UA500010/2019/000236 від 08.01.2019 року програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України - прийняття рішення про коригування митної вартості.

Також, під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №UА500010/2019/000236 від 08.01.2019 року було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутня інформація щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів;

2) в специфікації №1 від 09.10.2018 року до Контакту №09/10-1 зазначені умови поставки товарів FОВ Ксинганг, Китай та не зазначений перелік витрат, які входять до ціни товару, в тому числі не зазначено того, чи входить до ціни товару вартість упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

3) до митного контролю та оформлення не надані сертифікат походження на товар, прас від виробника, експортну декларацію, каталог від виробника та в графі 34 митної декларації (МД) №UА500010/2019/000236 від 08.01.2019 року зазначено, що країну походження товару невідомо;

4) уповноваженою особою декларанта до митного оформлення не було надано документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, що зумовило неповноту відомостей про митну вартість товарів, та виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI.

Таким чином, відповідач зазначає, що оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці ДФС разом з митною декларацією (МД) №UА500010/2019/000236 від 08.01.2019 року, додатково містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VІ, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VІ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови органу доходів і зборів у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Згідно відповіді на відзив, позивач вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів від 15.01.2019 року є протиправним, так як на момент його винесення, для підтвердження ціни ввезеного товару позивач надав відповідачу усі необхідні документи, які підтверджували заявлену декларантом в митній декларації №UА500010/2019/000236 від 08.01.2019 року митну вартість товарів і обраний 1 (перший основний) метод її визначення та позивач надав відповідачу усі необхідні документи, які містили усі дані щодо складової митної вартості товару, та які були достатніми аби перевірити правильність визначення митної вартості товару за основним методом - за ціною договору (контракту).

Надані позивачем документи не містять неточностей чи розбіжностей і в повній мірі підтверджують складову декларованої позивачем митної вартості товару. Документи містять усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. Документи не містять ознак підробки.

Крім того позивач вважає, що у спірному рішенні про коригування митної вартості відповідач не зазначив конкретні факти чи обставини, встановлені під час митного оформлення, оцінивши які в сукупності відповідач прийняв рішення про неможливість застосування першого методу для визначення митної вартості імпортованого позивачем товару.

У судовому засіданні призначеному на 27 травня 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПРОМСАНТЕХНІКА-1» до Одеської митниці Державної фіскальної служби, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю «ТВОЯ ЛОГІСТИКА», про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної власності товарів №UA500010/2019/000004/2 від 15.01.2019 року задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів №UA500010/2019/000004/2 від 15.01.2019 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС () на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПРОМСАНТЕХНІКА-1» () суму сплаченого судового збору в розмірі 11 061,62 грн. (одинадцять тисяч шістдесят одна гривня шістдесят дві копійки). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС () на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПРОМСАНТЕХНІКА-1» () суму судових витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 21 261,70 грн. (двадцять одна тисяча двісті шістдесят одна гривня сімдесят копійок).

На вказане рішення суду Одеська митниця Державної фіскальної служби подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального права, у зв`язку з чим, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08 січня 2019 року позивач через декларанта - товариство з обмеженою відповідальністю «ТВОЯ ЛОГІСТИКА» подав до Одеської митниці ДФС митну декларацію №UА500010/2018/000236 від 08.01.2019 року для митного оформлення товару.

В розділі 43 вищевказаної митної декларації декларант вказав Код МВВ - 1 (основний метод), що вказує на визначення митної вартості товару основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортовано.

Позивач зазначає, що імпортований товар було придбано у виробника/продавця - Китайського підприємства CANGZHOU HAOYUAN PIPE FITTINGS MFG., LTD на підставі Контракту №09/10-1 від 09.10.2018 року та у відповідності до специфікації №1 від 09.10.2018 року.

За придбаний товар позивач сплатив виробнику/продавцю кошти в повному обсязі в загальній сумі 28 354, 58 долара США, що підтверджується платіжними дорученнями в іноземній валюті № 6 від 12.10.2018 року на суму 14 177, 29 долара США та №7 від 06.11.2018 року на суму 14 177, 29 долара США. Також, позивач сплатив транспортні послуги в сумі 33 240 грн. за морське перевезення товару (контейнеру ZIMU1390638) з Китайського порту Ксинганг (XINGANG) в порт Одеса Україна.

На виконання вимог ст.53 МК України, одночасно з митною декларацією №UA500010/2018/013308 від 08 січня 2019 року, для підтвердження заявленої митної вартості товару, через декларанта ТОВ «ТВОЯ ЛОГІСТИКА» позивач надав відповідачу документи на товар, а саме:

1. Пакувальний лист НY20181119 від 19.11.2018 року до контракту №09/10-1 від 09.10.2018 року.

2. Інвойс (Рахунок-фактура) НY20181119 від 19.11.2018 року.

3. Коносамент SZZY18110140 від 23.11.2018 року.

4. Платіжне доручення в іноземній валюті №6 від 12.10.2018 року на суму 14 177, 29 долара США.

5. Платіжне доручення в іноземній валюті №7 від 06.11.2018 року на суму 14 177, 29 долара США.

6. Довідку про транспортні витрати №03/01 від 03.01.2019 року (документ, що підтверджує вартість перевезення).

7.Специфікація (доповнення) до контракту (зовнішньо-економічного договору) №1 від 09.10.2018 року.

8. Контракт №09/10-1 від 09.10.2018 року (зовнішньо-економічний договір).

9. Договір про надання послуг митного брокера №00401 від 13.11.2017 року.

В подальшому відповідачем була прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500010/2018/00018.

Додатково на вимогу відповідача позивач надав прайс-листи, копію митної декларації країни відправлення, калькуляцію та висновок про вартісні характеристики від 17.12.2018 року №20-26/12-2018, складений експертом ТОВ «Одеський аукціонний центр» з метою визначення рівня ринкової вартості вантажу у доларах США, на умовах постачання FОВ - Ксинганг Китай (згідно Інкотермс).

15 січня 2019 року відповідач відмовив у митному оформленні товарів та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UА500010/2019/000004/2.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду з вимогою про визнання його протиправним та скасування.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Згідно до вимог ст.49 Митного кодексу України (далі МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів і зборів.

До митної справи відповідно до вимог ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно до вимог п.23, п.24 ст.4 МК України митне оформлення виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно положень Митного кодексу України орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до вимог ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно до вимог ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно до вимог ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:

1) наявність розбіжностей між окремими документами;

2) наявність ознак підробки певних документів;

3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до вимог ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Частиною першою статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною дев`ятою статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, а отже, враховуючи вищевикладені обставини не було можливим застосувати метод визначення митної вартості за ціною договору.

Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, органи доходів і зборів мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Частинами 1, 2 ст.64 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

В разі, якщо митну вартість товарів не можна було визначити шляхом використання методу, зазначеного у ст.58-63 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та за результатом проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості, було обрано резервний метод визначення митної вартості.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

09 жовтня 2018 року між компанією «CANGZHOU HAOYUAN PIPE FITTINGS MFG CO., LTD» (продавець) та ТОВ «ТД «ПРОМСАНТЕХНІКА-1» (покупець) укладено контракт №09/10-1 від 09.10.2018 року (т.1 а.с.42-48).

Відповідно до вимог п.2.1. Контракту №09/10-1 від 09.10.2018 року ціни на товар встановлюються в доларах США на умовах FOB Ксинганг Китай (Інкотермс 2010) і встановлюються в Специфікаціях. Упаковка, маркировка та складське оброблення вантажу, портові і транспортні витрати включені у вартість товару.

Згідно умов п.3.1. Контракту №09/10-1 від 09.10.2018 року оплата товару здійснюється в доларах США банківським перекладом в наступному порядку: передплата 50% вартості товару; наступні 50% вартості товару коли контейнер буде доставлений в порт Ксинганг (Китай).

За придбаний товар, позивач сплатив продавцю кошти в сумі 28 354,58 доларів США, що підтверджується платіжними дорученнями в іноземній валюті: №6 від 12.10.2018 року на суму 14 177,29 доларів США (т.1 а.с.35-37); №7 від 06.11.2018 року на суму 14 177,29 доларів США (т.1 а.с.38-40).

08 січня 2019 року ТОВ «ТД «ПРОМСАНТЕХНІКА-1» через декларанта - ТОВ «ТВОЯ ЛОГІСТИКА», подав до Одеської митниці ДФС митну декларацію №UА500010/2018/000236 від 08.01.2019 року для митного оформлення наступного товару:

1) фітинги для труб і трубок, з чорних металів, для зварювання встик, з найбільшим зовнішнім діаметром не більш як 609,6 мм ДСТУ 17375;

2) фітинги для труб і трубок, з чорних металів, для зварювання встик, з найбільшим зовнішнім діаметром не більш як 609,6 мм ДСТУ 17376 (т.1 а.с.26-27).

В розділі 43 митної декларації №UА500010/2018/000236 від 08.01.2019 року декларант вказав код МВВ 1 (основний метод).

Одночасно з поданням митної декларації №UА500010/2018/000236 від 08.01.2019 року, для підтвердження заявленої митної вартості товару, позивачем надано:

1. Пакувальний лист НY20181119 від 19.11.2018 року до контракту №09/10-1 від 09.10.2018 року (т.1 а.с.52);

2. Інвойс (Рахунок-фактура) НY20181119 від 19.11.2018 року (т.1 а.с.50-51);

3. Коносамент SZZY18110140 від 23.11.2018 року (т.1 а.с.68);

4. Платіжне доручення в іноземній валюті №6 від 12.10.2018 року на суму 14 177, 29 долара США (т.1 а.с.35-37);

5. Платіжне доручення в іноземній валюті №7 від 06.11.2018 року на суму 14 177, 29 долара США (т.1 а.с.38-40);

6. Довідку про транспортні витрати №03/01 від 03.01.2019 року (документ, що підтверджує вартість перевезення) (т.1 а.с.80);

7. Специфікація (доповнення) до контракту (зовнішньо-економічного договору) №1 від 09.10.2018 року (т.1 а.с.49);

8. Контракт №09/10-1 від 09.10.2018 року (зовнішньо-економічний договір) (т.1 а.с.42-48);

9. Договір про надання послуг митного брокера №00401 від 13.11.2017 року.

Згідно платіжного доручення №2665 від 04.01.2019 року позивачем сплачено на користь відповідача митний збір в сумі 213 000,00 грн. (т.1 а.с.33).

Відповідно до платіжного доручення №2668 від 14.01.2019 року позивачем сплачено на користь відповідача митний збір в сумі 200 000,00 грн. (т.1 а.с.34).

Старшим державним інспектором Одеської митниці ДФС Пєтковою Юлією Олександрівною прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500010/2019/00018 (т.1 а.с.23-24).

15 січня 2019 року Одеська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA500010/2019/000004/2 (т.1 а.с.22).

Підставами для прийняття вищевказаного рішення було те, що:

- у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

- декларантом не підтверджено документально таку складову вартості, як вартість упаковки або вартості пакувальних матеріалів та робіт пов`язаних з пакуванням;

- декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МКУ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що декларантом були надані усі необхідні документи, які давали митному органу змогу визначити митну вартість товару.

Так, під час проведення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за електронною митною декларацією №UA500010/2018/000236 від 08.01.2019 року, встановлено, що сумарна вартість згідно пред`явлених до митного оформлення платіжних доручень відрізняється від суми зовнішньоекономічного інвойсу.

Отже, в інвойсі №HY20181119 від 19.11.2018 року зазначено сумарну вартість товару 28324,28 доларів США (т.1 а.с.51).

При цьому, позивачем як під час митного оформлення товарів, так і до суду першої інстанції було надано платіжні доручення в іноземній валюті: №6 від 12.10.2018 року на суму 14 177,29 доларів США (т.1 а.с.35-37); №7 від 06.11.2018 року на суму 14 177,29 доларів США (т.1 а.с.38-40).

Тобто, загальна сума, сплачена позивачем на виконання контракту №09/10-1 від 09.10.2018 року згідно вищевказаних платіжних доручень в іноземній валюті складає 28 324,28 долари США, а відтак колегія суддів приходить до висновку про відсутність розбіжностей між сумарною вартістю товару згідно пред`явлених до митного оформлення платіжних доручень та сумою, зазначеною у зовнішньоекономічному інвойсі.

На виконання вимог ст.53 МК України, одночасно з поданням митної декларації №UА500010/2018/000236 від 08.01.2019 року, для підтвердження заявленої митної вартості товару, позивачем надано:

1. Пакувальний лист НY20181119 від 19.11.2018 року до контракту №09/10-1 від 09.10.2018 року (т.1 а.с.52).

2. Інвойс (Рахунок-фактура) НY20181119 від 19.11.2018 року (т.1 а.с.50-51).

3. Коносамент SZZY18110140 від 23.11.2018 року (т.1 а.с.68).

4. Платіжне доручення в іноземній валюті №6 від 12.10.2018 року на суму 14 177, 29 долара США (т.1 а.с.35-37).

5. Платіжне доручення в іноземній валюті №7 від 06.11.2018 року на суму 14 177, 29 долара США (т.1 а.с.38-40).

6. Довідку про транспортні витрати №03/01 від 03.01.2019 року (документ, що підтверджує вартість перевезення) (т.1 а.с.80).

7. Специфікація (доповнення) до контракту (зовнішньо-економічного договору) №1 від 09.10.2018 року (т.1 а.с.49).

8. Контракт №09/10-1 від 09.10.2018 року (зовнішньо-економічний договір) (т.1 а.с.42-48).

9. Договір про надання послуг митного брокера №00401 від 13.11.2017 року.

Також, на вимогу відповідача, позивач надав прайс-листи (т.1 а.с.54), копію митної декларації країни відправлення (т.1 а.с.56), калькуляцію та висновок про вартісні характеристики №20-26/12-2018 від 17.12.2018 року (т.1 а.с.92-96), складений експертом ТОВ «Одеський аукціонний центр» з метою визначення рівня ринкової вартості вантажу у доларах США, на умовах постачання FOB Ксинганг Китай (згідно Інкотермс).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що декларант подав відповідачу усі необхідні документи, які містили усі дані щодо складової митної вартості товару, та які були достатніми аби перевірити правильність визначення митної вартості товару за основним методом за ціною договору (контракту).

Таким чином, на думку колегії суддів, митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів.

Будь-яких інших доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведених позивачем розрахунків митної вартості товару за ціною договору, митним органом під час судового розгляду не надано. Крім того, відповідач не надав доказів неможливості застосування кожного з попередніх методів при визначенні митної вартості ввезеного позивачем товару.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення, прийняте Одеською митницею ДФС, є необґрунтованим, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Крім того, 08.05.2019 року до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11 012,20 грн. (вхід. №16489/19)(т.1 а.с.159-168).

17 травня 2019 року від Одеської митниці ДФС надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та витрат, які пов`язані з прибуттям до суду (вхід. №17664/19) (т.1 а.с.149-152).

24 травня 2019 року від позивача надійшло доповнення до заяви про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21 261,70 грн. (вхід. №18657/19.

Розглянувши заяву позивача, доповнення до заяви про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, а також клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та витрат, які пов`язані з прибуттям до суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що фактичний обсяг витрат, які сторона сплатила у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги, а також витрат представника позивача, що пов`язані з прибуттям до суду підтверджено належними та допустимими доказами, а тому вимоги представника позивача про стягнення судових витрат з відповідача на суму 21 261,70 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідно зазначити наступне.

30 вересня 2019 року від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи №420/2178/19 на стадії апеляційного провадження в розмірі 5300 грн. (вхід. №17361) (т.3 а.с.30-33).

Детальний опис професійної правничої допомоги, наданої адвокатом Веснянко О ОСОБА_1 (Адвокатське об`єднання «ПРАВО-ЛЕКС») на стадії апеляційного провадження, виходячи з розрахунку 702, 45 грн. на 1 годину роботи:

- усна консультація надана позивачу щодо порядку подання відзиву на апеляційну скаргу та подальшої процедури розгляду справи судом апеляційної інстанції, після відкриття апеляційного провадження 351, 30 грн. (0,5 год.);

- вивчення апеляційної скарги Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року 1053, 68 грн. (1 год. 30 хв.);

- вивчення судової практики в аналогічних справах з розгляду спорів за участю митних органів на стадії апеляційного провадження 1053, 68 грн. (1 год. 30 хв.);

- складання відзиву від 31.07.2019 року на апеляційну скаргу 1404, 90 грн. (2 год.);

- складання заяви від 31.07.2019 року про проведення судових засідань в режимі відео конференції 702, 45 грн. (1 год.);

- складання заяви про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи на стадії апеляційного провадження 761 грн. (1 год. 5 хв.).

07.10.2019 року від Одеської митниці ДФС надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (вхід. №17744) (т.3 а.с.44-46), в якому зазначено, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи та значенням справи до сторони.

Розглянувши заяву позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, а також клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката колегія суддів зазначає наступне.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу колегія суддів, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Так, у відповідності до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Колегія суддів зазначає, що позивач у заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу наводить детальний опис професійної правничої допомоги, наданої адвокатом Веснянко О.М., загальна вартість яких становить 5300 грн.

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано до суду:

- копію договору №26/07/19 про надання правової допомоги (т.3 а.с. 34);

- рахунок на оплату №22 від 23 вересня 2019 року на суму 5300 грн. (т.3 а.с.35);

- копію акту надання послуг № 15 від 26.09.2019 року на суму 5300 грн. (т.3 а.с.36);

копію платіжного доручення №3001 від 25 вересня 2019 року на суму 5300 грн. (т.3 а.с.37);

- копію наказу (розпорядження) № 1 «Про прийняття на роботу від 29.02.2016 року (т.3 а.с.38).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що наданими позивачем документами, фактичний обсяг витрат, які сторона сплатила у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги, підтверджено належними та допустимими доказами, а тому колегія суддів доходить висновку, що вимоги представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5300 грн. підлягають задоволенню.

Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та встановлюють зміст і спрямованість діяльності держави, а тому, при вирішенні справ суди повинні в першу чергу застосовувати саме принцип верховенства права.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Адміністративне судочинство спрямоване на зміцнення законності, правопорядку та попередження правопорушень, а також сприяє активному та ініціативному виявленню порушень прав, свобод та інтересів осіб з боку влади та поновлення цих прав чи запобігання їх порушенню, а тому суди адміністративної юрисдикції повинні захищати такі права фізичних і юридичних осіб (зокрема й право на відшкодування витрат на правову допомогу) усіма передбаченими й дозволеними законодавством України способами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС () на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ПРОМСАНТЕХНІКА-1» () витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем під час розгляду справи № 420/2178/19 на стадії апеляційного провадження в розмірі 5300 (п`ять тисяч триста) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.