Справа № 348/3/18
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-10-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8531/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Мікули О.І., Багрія В.М.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Хмельницькому про скасування постанови, за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2019 року (суддя першої інстанції Грещук Р.П., м. Надвірна),

В С Т А Н О В И В :

04.01.2018 ОСОБА_1 звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до Управління патрульної поліції в м. Хмельницькому про визнання протиправною та скасування постанови серії БР №003118 від 19.12.2017 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2019 року позов задоволено частково. Постанову інспектора роти №3 УПП ДПП в м.Хмельницькому, лейтенанта поліції Байдака І.І., серія БР № 003118 від 19.12.2017, про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 340 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 3 ст. 121 КУпАП - скасовано, а провадження у справі - закрито.

Не погодившись із винесеним рішенням, його оскаржило Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, яке покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. У апеляційній скарзі вказує, що оскільки автомобіль позивача є вантажним автомобілем 2004 року випуску із вантажопідйомністю до 3,5 тонни, тобто автомобіль перебуває у експлуатації більше двохрічного строку експлуатації без обов`язкового проходження технічного контролю. Зазначає, що судом залишено поза увагою ту обставину, що чинне законодавство (ч. 6 ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух») не містить прив`язки до строку експлуатації автомобіля конкретним власником, а містить чітку норму про обов`язковість періодичного технічного огляду, у випадку експлуатації транспортного засобу більше двох років з моменту його випуску. Крім того, судом всупереч нормам чинного законодавства зазначено, що працівником поліції не виконано обов`язку щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення.

В судове засідання представники сторін не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Так, позивача було повідомлено судовою повісткою, яка не була вручена адресату з незалежних від суду причин, що в силу вимог ч. 11 ст. 126 КАС України вважається належним повідомленням.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно постанови про адміністративне правопорушення серії БР № 003118 від 19.12.2017 інспектора роти №3 УПП ДПП в м.Хмельницькому Байдака І.І., 19.12.2017 на автодорозі «Стрий-Знамянка», 223 км, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Opel Vivaro», н.з. НОМЕР_1 , який не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив п. 31.3 (б) ПДР України. За вказане правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Не погодившись з цією постановою, позивач оскаржив її до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не здобуто доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 частини 2 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» зокрема передбачено, що обов`язковому технічному контролю не підлягають: вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Частиною 7 статті 35 Закону України «Про дорожній рух» зокрема зазначено, що періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить для вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Згідно матеріалів справи, а саме, копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Opel Vivaro» 2004 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , такий є спеціалізованим вантажним фургоном (дубль кабіна) вантажопідйомністю 2,7 тонни.

Відтак, такий транспортний засіб підлягає проходженню обов`язкового технічного контролю кожні два роки.

Тому помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що даний автомобіль не підлягає обов`язковому технічному контролю.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскільки позивач став власником зазначеного автомобіля 05.01.2017 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, то на момент складання постанови він здійснював експлуатацію даного транспортного засобу менше одного року, оскільки стаття 35 Закону України «Про дорожній рух» не містить прив`язки до конкретного власника, а зазначається, що саме автомобіль із строком експлуатації більше двох років повинен проходити обов`язковий технічний контроль кожні два роки, тобто не залежно від того, у чиїй власності він перебуває.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України «Про екстрену медичну допомогу», надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Згідно з пп. «б» п. 31.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі Правила) забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Вимогами ч. 3 ст. 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 258 КпАП (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 222 КУпАП України, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (ст. 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша ст. 44, ст. 44-1, ч. 2 ст. 106-1, ч. 1, 2, 3, 4 і 6 ст. 109, ст. 110, ч. 3 ст. 114, ч. 1 ст. 115, ст. 116-2, ч. 2 ст. 117, ч. 1,ч 2 ст. 119, ч. ч. 1, 2, 3, 5 і 6 ст. 121, ст. 121-1, 121-2, ч. 1, 2 і 3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. 124-1 - 126, ч. 1 , 2 і 3 ст. 127, ст. 128-129, ст. 132-1, ч. 1, 2 та 5 ст. 133, ч.ч. 3, 6, 8, 9, 10 і 11 ст. 133-1, ч. 2 ст. 135, ст. 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), ст. 137, ч. 1, 2 і 3 ст. 140, ст. 148, 151, ст. 161, 164-4, ст. 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), ст. 176, 177, ч. 1 ч. 2 ст. 178, ст. 180, 181-1, ч. 1 ст. 182, ст. 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відтак помилковим є висновок суду першої інстанції про необхідність складання працівниками поліції протоколу у справах даної категорії.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП України щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно матеріалів справи, а саме, позовної заяви, позивач не заперечує факту непроходження його транспортним засобом обов`язкового технічного контролю, а лише зазначає, що його автомобіль не повинен проходити обов`язкового технічного контролю кожні два роки.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 , експлуатував транспортний засіб, який не пройшов обов`язкового технічного контролю, хоча такий підлягав такому контролю, відтак такий вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові сформував помилкові висновки про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційну скаргу слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, прийнявши нову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, п. 3 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити, рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2019 року у справі № 348/3/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді О. І. Мікула
В. М. Багрій