Справа № 640/6731/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 жовтня 2019 року № 640/6731/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДепартаменту захисту економіки Національної поліції України
провизнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі - Департамент, відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним рішення Департаменту захисту економіки Національної поліції України, оформлене листом від 11 квітня 2019 року за №А-572 про відмову у зарахуванні в стаж діяльності у галузі права перебування ОСОБА_1 на посадах в органах внутрішніх справ (Національної поліції);

- зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України зарахувати стаж перебування ОСОБА_1 на посадах в органах внутрішніх справ (Національної поліції) до стажу роботи в галузі права з 01 липня 2013 року по 15 листопада 2018 року та видати відповідну довідку (лист).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він проходив службу в органах внутрішніх справ (Національної поліції) з 01 вересня 2009 року по 15 листопада 2018 року, загальний стаж роботи в органах внутрішніх справ становить 9 років 2 місяці 15 днів. З органів Національної поліції він був звільнений за власним бажанням 15 листопада 2018 року, маючи спеціальне звання «капітан поліції».

У березні 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про отримання інформації про зарахування стажу роботи на посадах в органах внутрішніх справ до стажу роботи у галузі права та отримання відповідної довідки. Проте відповідач, листом від 11 квітня 2019 року №А-572, додаток №3 повідомив позивача про неможливість надання запитуваної інформації, оскільки відповідно до його посадових інструкцій однією з вимог кандидатів була наявність вищої освіти відповідно до фаху професійної діяльності, тобто правознавство та/або економічна та/або правоохоронна діяльність. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки у відповідності до листа Міністерства юстиції України від 30 вересня 2009 року №31-32/310 до стажу роботи у сфері права зараховується період роботи на посадах з реалізацією повноважень, пов`язаних з правоохоронними, правовиконавчими та правоустановчими функціями, а тому він, перебуваючи за час служби в органах внутрішніх справ на посадах оперуповноваженого та старшого оперуповноваженого, тобто на посадах з реалізацією повноважень, пов`язаних з правоохоронними, правовиконавчими функціями, має право на зарахування такого стажу до стажу роботи у галузі права.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

04 червня 2019 року представником Департаменту надано до суду відзив, в якому він проти задоволення адміністративного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Відзив обґрунтовано тим, що Департамент не ставить під сумнів віднесення посад, на яких проходив службу позивач в органах внутрішніх справ і Національної поліції України, до стажу роботи у галузі права, однак Департамент не уповноважений видавати довідки про віднесення стажу роботи в органах внутрішніх справ та/або Національної поліції України до стажу роботи в галузі права, тим більше, на думку Департаменту, така довідка не є підставою для обов`язкового її взяття до уваги іншим органом.

07 червня 2019 року позивачем надана відповідь на відзив, у якій він зазначив, що рішення Департаменту, оформлене листом від 11 квітня 2019 року №А-572 та відзив на позовну заяву суперечать один одному. Вважає, що вказаним рішенням йому фактично відмовлено у зарахуванні стажу роботи в органах внутрішніх справ (Національної поліції України) до стажу роботи у галузі права, у той час, як у відзиві на позовну заяву Департаментом зазначено, що спірний лист не є рішенням, а є роз`ясненням.

07 червня 2019 року відповідачем надані суду заперечення на відповідь на відзив, у яких він посилається на те, що праву особи з необхідністю реалізації якого вона звертається до державного органу має кореспондувати відповідний обов`язок такого органу, причому цей обов`язок повинен бути закріплений законодавчо, має існувати спосіб його виконання, як спосіб реалізації відповідного права особи. З огляду на зазначене, вважає, що лист Департаменту від 11 квітня 2019 року №А-572 не відповідає вимогам індивідуального акту в розумінні пункту 19 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки надісланий позивачу не на виконання відповідних владних функцій, а тому носить лише роз`яснювальний характер.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у 2013 році закінчив Національну академію внутрішніх справ та отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Правознавство» та здобув кваліфікацію бакалавра права, що підтверджується дипломом серії МВ № НОМЕР_1 від 14 червня 2013 року.

У 2016 році позивач закінчив Національну академію внутрішніх справ та здобув ступінь магістра за спеціальністю «Правознавство», здобув кваліфікацію юриста, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 .

30 березня 2019 року позивач звернувся до заступника Голови Національної поліції України - начальника Департаменту захисту економіки Купранця І.М . з листом, у якому просив надати йому належним чином завірену довідку про те, що стаж роботи на посадах, на яких він проходи службу в органах МВС враховується як стаж роботи у галузі права.

Департамент захисту економіки Національної поліції України у листі від 11 квітня 2019 року №А/572 «Про надання інформації» зазначив, що надати інформацію про віднесення посад до роботи у сфері права не має можливості, оскільки, відповідно до його посадових інструкцій однією з вимог до кандидата була наявність вищої освіти відповідно до фаху професійної діяльності, тобто правознавство та/або економічна та/або правоохоронна діяльність.

Разом із зазначеним листом на адресу позивача була направлена довідка про проходження ним служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України.

Згідно з довідкою т.в.о. начальника відділу кадрового забезпечення ДЗЕ Національної поліції України від 10 квітня 2019 року позивач працював у минулому та проходив службу:

- вересень 2009 року - червень 2013 року - курсант Національної академії внутрішніх справ;

- червень 2013 року - серпень 2014 року - оперуповноважений відділу розкриття умисних вбивств та злочинів проти особи управління карного розшуку Головного управління МВС України в м. Києві;

- серпень 2014 року - грудень 2014 року - оперуповноважений відділу державної служби боротьби з економічною злочинністю Дніпровського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві;

- грудень 2014 року - липень 2015 року - оперуповноважений відділу боротьби зі злочинами у сфері земельних відносин та фондовому ринку управління державної служби боротьби з економічною злочинністю Головного управління МВС України в м. Києві;

- липень 2014 року - листопад 2015 року - оперуповноважений відділу боротьби зі злочинами у сфері земельних відносин управління протидії злочинам у сфері економіки Головного управління МВС України в м. Києві.

Відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» наказом Головного управління МВС України в м. Києві від 06 листопада 2015 року №1051 о/с звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил згідно з підпунктом «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) пункт 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 06 листопада 2015 року прийнятий на службу в поліцію:

- листопад 2015 року - лютий 2017 року - старший оперуповноважений управління захисту економіки в м. Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України;

- лютий 2017 року - квітень 2018 року - старший оперуповноважений міжрайонного відділу (м. Київ) управління захисту економіки в м. Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України;

- квітень 2018 року - листопад 2018 року - старший оперуповноважений відділу протидії організованим формам злочинності у сфері економіки управління захисту економіки в м. Києві Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Позивач, вважаючи таку відмову відповідача протиправною, звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписи частин 1 та 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, право кожної особи на звернення до суду у випадку, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси є беззаперечним та не може бути піддане сумніву. Водночас, визначені такою особою способи захисту або інші способи, які самостійно можуть визначатися судом, на переконання суду, повинні передусім відповідати підставам позову та його змісту.

При цьому, ефективний захист порушених прав має призвести до їх відновлення.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Тобто, обов`язковою ознакою правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Як вбачається з матеріалів справи, у своєму зверненні позивач порушував питання щодо наявності в останнього юридичного стажу за час служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції з 2013 року.

За результатами розгляду такого звернення Департамент захисту економіки Національної поліції України листом від 11 квітня 2019 року №А-572 надав позивачу роз`яснення про те, що надати інформацію про віднесення посад до роботи у сфері права не має можливості, оскільки, відповідно до його посадових інструкцій однією з вимог до кандидата була наявність вищої освіти відповідно до фаху професійної діяльності, тобто правознавство та/або економічна та/або правоохоронна діяльність.

З огляду на викладене, суд зазначає, що вказаний лист лише фіксує певні обставини та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій. Такий лист не породжує певних правових наслідків, його результати не мають обов`язкового характеру для позивача.

Лист, за результатами розгляду звернення позивача, не є документом, який містить норми права загальної або індивідуальної дії. Він не може створювати нових правових норм, доповнювати чи змінювати законодавство та не має обов`язкового характеру для суб`єкта по відношенню, до якого він винесений.

Таким чином, оскаржуваний лист не має обов`язкового характеру і не набуває статусу рішення у розумінні пункту 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, позивачем не зазначено яким чином, Департамент оскаржуваним листом порушив його права, свободи чи законні інтереси, які підлягають відновленню у судовому порядку.

Крім того, суд зазначає, що наказом Національної поліції України від 07 листопада 2015 року №81 затверджено Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України.

Відповідно до підпункту 13 пункту 1 розділу ІІІ Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, Департамент відповідно до покладених на нього завдань, зокрема у встановленому законом порядку бере участь у розгляді депутатських запитів і звернень народних депутатів України, звернень громадян, підприємств, установ, організацій, вивченні публікацій і повідомлень у засобах масової інформації з питань, що належать до компетенції Департаменту.

Також, у відповідності до пункту 2 розділу V Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, начальник Департамент захисту економіки у межах повноважень, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України видає накази організаційно - розпорядчого характеру, дає доручення та приймає рішення, організовує і контролює їх виконання.

Пунктом 4 розділу V Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України визначено, що начальник Департаменту:

здійснює безпосереднє керівництво діяльністю Департаменту, організовує виконання завдань, покладених на Департамент, та несе персональну відповідальність за належне виконання завдань і функцій Департаменту;

призначає на посади та звільняє з посад першого заступника та заступників начальника Департаменту;

розподіляє обов`язки між заступниками та керівниками структурних підрозділів Департаменту, контролює їх виконання, визначає ступінь відповідальності першого заступника та заступників начальника ДЗЕ; забезпечує відбір, розстановку, переміщення і професійну підготовку особового складу, дотримання службової дисципліни та законності; затверджує посадові інструкції працівників Департаменту в установленому законодавством порядку;

визначає основні напрями діяльності Департаменту відповідно до завдань і функцій, установлених згідно із законодавством України, правилами внутрішнього розпорядку та службовою необхідністю;

вносить Голові Національної поліції України пропозиції щодо структури та штатної чисельності Департаменту;

організовує підготовку матеріалів до засідань колегії Національної поліції України та нарад керівництва Національної поліції України з актуальних питань боротьби зі злочинністю у сфері економіки; уносить відповідні пропозиції до планів роботи Національної поліції України;

проводить відповідно до законодавства атестування особового складу Департаменту, вносить пропозиції Голові Національної поліції України про присвоєння працівникам спеціальних звань поліції та рангів державних службовців;

призначає, переміщує і звільняє з посад начальників управлінь, відділів, секторів та інших працівників Департаменту, формує кадровий резерв па відповідні посади та вирішує питання про проведення стажування (випробування) його працівників у встановленому порядку:

забезпечує взаємодію Департаменту із структурними підрозділами Національної поліції України, іншими органами виконавчої влади, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, органами місцевого самоврядування, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, профспілками га організаціями роботодавців, а також підприємствами, установами, організаціями:

особисто здійснює прийом громадян, які звернулися до Департаменту з питань, пов`язаних з його діяльністю;у межах повноважень організовує та забезпечує розгляд звернень та інформаційних запитів громадян;

забезпечує реалізацію заходів з питань державної таємниці в Департаменті та контроль за її збереженням, а також технічний захист інформації в Д3Е;

підписує організаційно-розпорядчі документи (накази. доручення). рішення оперативних нарад, протоколи, інформаційні листи (огляди), повідомлення. які обов`язкові для виконання особовим окладом Департаменту;

одержує у встановленому законодавством порядку від органів внутрішніх справ, інших центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування інформацію, документи та матеріалів, зокрема від органів статистики - статистичні дані, необхідні для виконання покладених на Департамент завдань;

для розгляду та своєчасного вирішення окремих питань службової діяльності визначає порядок роботи та проведення оперативних нарад у Департаменті, підписує відповідні документи, прийняті на них:

з метою врегулювання питань міжвідомчого характеру щодо протидії злочинам у сфері економіки ініціює перед керівництвом Національної поліції України проведення та проводить міжвідомча наради і залученням представників структурних підрозділів Національної поліції України, інших правоохоронних органів та органів виконавчої влади (за результатами таких нарад складається протокол у кількох промірниках, що підписується кожним представником, який брав участь у нараді;

вирішує питання фінансового і матеріально-технічного забезпечення діяльності Департаменту, грошового забезпечення та заробітної плати його працівників, а також падання Матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та для оздоровлення в межах асигнувань;

організовує проведення навчальних семінарів. шокових конференцій, «круглих столів» з питань протидії злочинності у сфері економіки;

у межах наданих прав вирішує питання про заохочення працівників Департаменту; у межах наданих прав призначає проведення службових розслідувань за фактами надзвичайних подій, порушення службової дисципліни працівниками Департаменту, вирішує питання про притягнення працівників Департаменту до дисциплінарної відповідальності;

відповідає за стан службової дисципліни в Департаменті, виконання вимог цього Положення і постійно їх контролює;

несе персональну відповідальність за належну організацію роботи та виконання покладених на Департамент завдань і функцій згідно з функціональними обов`язками та нормативними документами МВС і Національної поліції України, що регламентують діяльність ДЗЕ;

у межах компетенції представляє Департамент у відносинах з органами законодавчої, виконавчої та судової влади, підприємствами, установами, організаціями, фізичними та юридичними особами;

забезпечує дотримання встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової та бюджетної, податкової і статистичної звітності;

відповідно до законодавства несе відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і ведення статистичної звітності протягом установленого терміну, але не менше трьох років, складання та виконання кошторису.

Таким чином, начальник Департаменту видає накази організаційно - розпорядчого характеру, дає доручення та приймає рішення, організовує і контролює їх виконання лише у межах повноважень, визначених Положенням про Департамент захисту економіки Національної поліції України, які наведені вище.

У той же час, Департамент уповноважений надавати відповіді за результатами розгляду депутатських запитів і звернень народних депутатів України, звернень громадян, підприємств, установ, організацій, вивченні публікацій і повідомлень у засобах масової інформації, виключно з питань, що належать до його компетенції, тобто тих, що визначені Положенням про Департамент захисту економіки Національної поліції України.

Суд зазначає, що звернення позивача було розглянуто Департаментом у порядку звернення громадян. За результатами розгляду такого звернення позивачу була надана відповідь про неможливість надання запитуваної інформації у зв`язку з відсутністю компетенції на її надання.

Крім того, у межах компетенції Департаменту, останнім була надана позивачу довідка про проходження ним служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України.

Суд також враховує, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач при винесенні оскаржуваної податкового постанови діяв згідно приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність відповідачем правомірності вчинених дій та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко