Справа № 824/893/17-а
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №824/893/17-а

адміністративне провадження №К/9901/20521/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Усенко Є.А.,

суддів: Гімона М.М., Гусака М.Б.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Балакком" на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2019 (судді Совгира Д.І., Матохнюк Д.Б., Курко О.П.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Балакком" до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

У травні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Балакком" (далі - ТОВ ВКФ "Балакком", Товариство, позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернівці (правонаступник - Головне управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області; далі - ДПІ, ГУ ДФС, відповідач), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ від 22.03.2012 №, № про збільшення Товариству суми грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 878' 836,50 грн та зменшення розміру від`ємного значення ПДВ на 34' 956,00 грн відповідно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що реальність господарських операцій між Товариством та його контрагентом ТОВ "Добробут-05" підтверджена належно оформленими первинними документами, як того вимагає податкове законодавство; зобов`язання по договорах із ТОВ "Добробут-05" виконані повністю; господарські операції між позивачем та його контрагентом, за наслідками яких був сформований податковий кредит, призвели до фактичної зміни майнового стану Товариства. Заперечуючи наявність ознак фіктивності контрагента, позивач зазначає, що такі обставини можуть бути встановлені лише в порядку кримінального судочинства.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 20.03.2019 позов Товариства задовольнив повністю: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення ДПІ від 22.03.2012 №, №.

Висновок суду про задоволення позову вмотивований тим, що доводи відповідача про нереальність господарських операцій Товариства з ТОВ "Добробут-05" не знайшли підтвердження в судовому процесі. Укладені між позивачем та ТОВ "Добробут-5" договори у судовому порядку нікчемними не визнавались, а вчинені у межах цих договорів господарські операції підтверджені належними первинними документами, за вказаними договорами відбулися зміни у майновому стані позивача.

Наявність вироків у кримінальних справах №№452/8097/14-к, 2607/12890/12 відносно посадових осіб ТОВ «Добробут-05» не може бути підставою для беззаперечного висновку про нереальність господарських операцій між ТОВ ВКФ "Балакком" та ТОВ "Добробут-05", оскільки у цих кримінальних справах не досліджувались взаємовідносини між вказаними юридичними особами та не встановлена злагодженість дій між особами, які діяли від їх імені.

Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 24.06.2019 рішення суду першої інстанції скасував, в позові відмовив з тих підстав, що контролюючий орган довів, що господарські операції між ТОВ ВКФ "Балакком" та ТОВ "Добробут-05" є безтоварними. Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Документи, виписані від імені контрагента платника податків особою, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності підприємства, зокрема у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними і не можуть посвідчувати факт придбання товарів, виконання робіт (послуг). Згідно з вироками у кримінальних справах №№452/8097/14-к, 2607/12890/12 первинні документи, надані позивачем на підтвердження господарських операцій з ТОВ "Добробут-05", були підписані від імені ОСОБА_1 , який в свою чергу визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво), та заперечив факт підписання будь-яких первинних документів по господарських операціях, що мали місце між ТОВ ВКФ "Балакком" з ТОВ "Добробут-05".

ТОВ ВКФ "Балакком" подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вимоги касаційної скарги обґрунтовані доводами, що господарські операції між ТОВ ВКФ "Балакком" та ТОВ "Добробут-05" підтверджуються необхідними первинними документами. Однак, суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки цим документам, визнавши достатньою підставою для висновку про нереальність господарських операцій наявність вироків у кримінальних справах №№452/8097/14-к, 2607/12890/12.

Заперечуючи проти касаційної скарги, відповідач у відзиві на скаргу просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну.

Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, обґрунтування заперечень на касаційну скаргу, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що податкові повідомлення- рішення, з приводу правомірності яких виник спір, були прийняті ДПІ на підставі акта виїзної позапланової перевірки від 14.03.2012 №532/23-3/30501814. Згідно з висновками, викладеними в цьому акті перевірки, Товариство порушило норми пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.2 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК), завищивши суму податкового кредиту за серпень, вересень 2011 року на 620' 847,00 грн, що призвело до заниження ПДВ за серпень, вересень 2011 року на таку ж суму та завищення від`ємного значення ПДВ за вересень 2011 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 34' 956,00 грн.

Такий висновок контролюючого органу вмотивований тим, що позивач безпідставно включив 620' 847,00 грн до сум податкового кредиту в податкових деклараціях з ПДВ за серпень, вересень 2011 року за податковими накладними, виписаними ТОВ "Добробут-05" на операції з поставки товару (меблі) та будівельно-ремонтних робіт, за відсутності документального підтвердження реальності господарських операцій (під час перевірки ТОВ ВКФ "Балакком" не надало документи про перевезення товару, сертифікати якості; первинні документи (податкові накладні, акти виконаних робіт), виписані ТОВ "Добробут-05", не містять усіх реквізитів, що передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV). Згідно з податковою інформацією, отриманою від здійснення заходів податкового контролю (використані результати податкової перевірки ТОВ «Добробут-05», викладені в акті від 14.12.2011 №506/23-404/33746694), згідно з якою всі операції з купівлі-продажу ТОВ "Добробут-05" в липні - жовтні 2011 року не спричиняють реального настання правових наслідків. Директор та бухгалтер ТОВ "Добробут-05" ОСОБА_1 у поясненнях, наданих працівникам УСБУ у Київській області, заперечує свою причетність до господарської діяльності ТОВ "Добробут-05", яке зареєстрував за грошову винагороду, отриману від інших осіб, без наміру здійснення підприємницької діяльності.

Порядок формування платником податку податкового кредиту у 2011 році регулювався нормами статті 198 ПК (у редакції, чинній на відповідний період).

Підпунктом (а) пункту 198.1 статті 198 ПК встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 ПК).

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" від 16.07.1999 №996-XIV (у редакції, чинній станом на 2011 рік) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними документами, законодавець презюмує, що ці документи мають відображати реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування, зокрема, якщо йдеться про податковий облік з ПДВ, щодо операцій з постачання товарів (послуг) як об`єкта оподаткування та операцій з придбання товарів (послуг) як підстави для формування податкового кредиту.

Для цілей оподаткування ПДВ операції з постачання (придбання) товарів (послуг) мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку.

Наявність у платника податку первинних документів, які не мають дефекту форми, не є безумовною підставою для визнання за платником податку права на податковий кредит. Обов`язковою умовою є достовірність цих документів. Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.

Верховний Суд України неодноразово висловлювався щодо такого правозастосування у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 05.03.2012 у справі №21-421а11 від 22.11.2016 у справі №826/11397/14, від 24.05.2016 у справі №21-5332а15, від 14.06.2016 у справі №21-1318а16, від 22.11.2016 у справі №21-2430а16.

Висновок Верховного Суду України полягає у тому, що надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, окрім як якщо податковий орган не довів, що відомості, які містяться в документах, є недостовірними. Така обставина як наявність кримінального провадження, зареєстрованого за фактом вчинення злочину, передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України, стосовно фіктивності підприємства - контрагента покупця, має бути врахована судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами. Первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним.

У справах №21-421а11, №21-5332а15, №21-1318а16, №21-2430а16 Верховний Суд України зазначив, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним; обставина щодо набрання законної сили вироком суду, яким директора підприємства визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених частинами першою і другою статті 205 Кримінального кодексу України, підлягає врахуванню адміністративним судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами. Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності постанови суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила злочин, передбачений статтею 205 Кримінального кодексу України, з нереабілітуючих підстав.

Межі касаційного перегляду справи встановлені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першою якої суду касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Обставини щодо операцій з поставки, за якими позивач задекларував податковий кредит, які суд першої інстанції вважав встановленими, правильно визнані судом апеляційної інстанції недоведеними.

При оцінці наданих позивачем первинних документів на підтвердження операцій з поставки товару (послуг) із ТОВ "Добробут-05" суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України врахував обставини, що були встановлені вироками судів у кримінальних справах №№452/8097/14-к, 2607/12890/12, які в силу положень частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду.

Так, згідно з вироком Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2012 у справі №2607/12890/12 ОСОБА_1 , який в реєстраційних документах ТОВ "Добробут-05" вказаний як керівник цієї юридичної особи, визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 3 статті 358, частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України. Згідно з вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2014 у справі №752/8097/14-к затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 29.05.2014 між прокурором та підозрюваним ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0000008, та визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 205, частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України.

Вироками встановлено, що ОСОБА_1 фактично не виконував обов`язки директора ТОВ "Добробут-05", не ставив власні підписи в первинних документах та документах податкової звітності, а його призначення директором ТОВ "Добробут-05" було ініційоване з метою проведення фіктивного підприємництва.

За таких обставин суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що відповідач довів правомірність оспорюваних позивачем податкових повідомлень-рішень, тоді як позивач не спростував надані відповідачем докази щодо безтоварності операцій з ТОВ "Добробут-05".

У касаційній скарзі не наведено доводів, які б свідчили про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норми частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, а доводи скаржника щодо наявності у нього належно оформлених первинних документів не спростовують обставини щодо формування Товариством податкового кредиту за операціями з придбання товарів (послуг) у юридичної особи, зареєстрованої з метою прикриття незаконної діяльності. До того, ж первинні документи, копії яких долучені до матеріалів справи, не містять даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка їх підписала. Наведеним спростовуються доводи позивача, викладені в касаційній скарзі, про відповідність первинних документів вимогам нормативно-правових норм.

Враховуючи, що обставини, на які посилався відповідач, обґрунтовуючи правомірність дій щодо виключення із податкового обліку Товариства суми податкового кредиту, сформованого за наслідками операцій із ТОВ "Добробут-05", були доведені в судовому процесі, а позивач не надав доказів на їх спростування, як це вимагається частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позову.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - комерційної фірми "Балакком" залишити без задоволення.

Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Є.А. Усенко

М.М. Гімон

М.Б. Гусак ,

Судді Верховного Суду