Справа № 420/4747/19
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4747/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області в особі Приморського районного відділу в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області в особі Приморського районного відділу в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в якому позивач просить:

визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі територіального підрозділу Приморського районного відділу в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (відповідь №5115-1349/5115.1-19 від 04.07.2019 року у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягненням 25 років;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі територіального підрозділу - Приморського районного відділу в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нову фотокартку у зв`язку з досягненням 25 років.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ОСОБА_1 після досягнення 25 років (ІНФОРМАЦІЯ_2) у червні 2019 року звернулась до Приморського районного відділу в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з проханням щодо вклеювання паспорта нової фотокартки. Вік позивача підтверджується паспортом зразка 1994 року та свідоцтвом про народження.

Територіальним підрозділом органу ДМС України у вклеюванні нової фотокартки ОСОБА_1 відмовлено.

При наданні відповіді на звернення орган міграційної служби України посилався на постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 про затвердження Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» та зазначив, що обмін паспорта здійснюється у разі якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

Позивач не згодна з позицією органів міграційної служби, оскільки, має законне право користуватися паспортом зразка 1994 року, в який повинне бути вклеєно нову фотокартку по досягненню 25 років, зважаючи на наступне.

По-перше: Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503 встановлено, що до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні йоговласником зазначеного віку, вважається недійсним. Вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25 - і 45-річного віку провадиться у п`ятиденний термін. Для вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку подаються паспорт і дві фотокартки зазначеного розміру.

Вказані умови були вииконані позивачем, натомість, відповідачем надано лист з відмовою у вклеюванні фотокартки до паспорта громадянина України зразка 1994 року.

У згаданій постанові Верховної Ради України не має чіткого посилання, якщо особа не звернулась у місячний строк після досягнення 25 років для вклеювання нових фотокарток у паспорт зразка 1994 року, то такий паспорт може бути чи підлягає обміну на паспорт громадянина України у пластикової картки типу ID-1 (біометричний паспорт).

По-друге: Обмеження ОСОБА_1 щодо вклеювання нових фотокарток до паспорта громадянина України зразка 1994 року грубо порушує основоположні конституційні права громадян, передбачені статтями ст. ст. 21-24, 27-29, 31, 32, 34, 35, 41-43, 46-48, 53, 60, 67, 68 Конституції України, на життя, релігійні переконання, честь, гідність, здоров`я, працю та заробітну плату, навчання, розвиток особистості тощо, оскільки громадяни, які за релігійними переконаннями відмовляються від обміну на паспорт з безконтактним електронними носієм, від присвоєння унікального номеру запису у реєстрі (УНЗР) та від зняття біометричних даних, обліку персональних даних в ЄДДР позбавляються права на подальше проживання та ідентифікацію особи відповідно паспорта у формі книжечки зразка 1994 року.

Відповідно до постанови КМУ №302 від 25.03.2015 року та Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр», безконтактний електронний носій паспорта громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID -1 містить відцифровані персональні дані особи, які, вносяться до Єдиного державного демографічного реєстру, а тому передача цих даних повинна здійснюватися на вимогах закону, проте, ОСОБА_1 не надана згода на обробку персональних даних, що є обов`язковим для отримання паспорту у вигляді пластикової картки шляхом подання заяви-анкети.

Цифровий ідентифікатор особистості УНЗР формується і може бути записаний за таким же принципом, як і штрих-код на товар (згідно системи ЕАN-13 міжнародного стандарту ISO/ІЕС 14443А).

Факт присвоєнім людині номера суперечить висновкам Нюрнберзького трибуналу 1946 р., що ратифікований постановою Верховною Радою України № 3248 від 19 квітня 2011 року.

Позивач є православним віруючим. Відмова від отримання біометричного паспорта не є окремою думкою ОСОБА_1 , це позиція Української Православної Церкви.

Відтак, з урахуванням викладеного відповідачем порушені права позивача передбачені Конституцією України.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 12.08.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно ст. 162 КАС України відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу про відкриття провадження по справі отримано представником відповідача Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області 19.08.2019 року, що підтверджується розпискою про отримання нарочно копії судового рішення, ухвали суду.

29.08.2019 року за вх. №30833/19 представником відповідача О.М. Стельмах (за довіреностю) надано відзив на адміністративний позов.

Відзив обґрунтовано наступним.

27.06.2019 до Приморського районного відділу у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області звернулась ОСОБА_1 із заявою про вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України зразка 1994 року у зв`язку з досягненням 25-річного віку, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-Х1І.

У поданій заяві ОСОБА_1 вказала, що просить повідомити конкретну відмову та повідомити про це письмово на її адресу. До зазначеної заяви було додано: паспорт ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та дві фотокартки розміром 35x45 мм.

Приморський районний відділ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області у межах строку визначеного ЗУ «Про звернення громадян» позивачу надано письмову відповідь на її заяву з відповідними роз`ясненнями щодо порядку отримання паспорта громадянина України.

У наданій відповіді Приморський районний відділ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області зазначив, що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України зразка 1994 року у зв`язку з досягненням 25- річного віку відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503.

Головним управліннямУ ДМС України в Одеській області у рамках спірних правовідносин дотримано вимоги законодавства про звернення громадян у повному обсязі та відповіно не порушено права позивача.

По-перше: Звернення ОСОБА_1 розглядуто Приморський районним відділом у м. Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області відповідно до Закону України «Про звернення громадян», про результат розгляду позивача проінформовано листом, у визначений законодавством порядок та строки, надано відповідне роз`яснення щодо порядку оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року.

По-друге: Приморським районним відділом у м. Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області не створено перешкоди позивачу у реалізації права на отримання паспорта громадянина України/або вклеювання до паспорта громадянина України фотокартки по досягненню певного віку.

Громадянці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось 25 років - ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_1 зобов`язана була звернутись до Приморського районного відділу у м. Одесі ГУ ДМС України Одеській області за відповідною заявою про вклейку фотокартки протягом місяця, тобто в строк до 11.04.2018. Відповідно до вимог ст.197 КУаАП відповідний паспортний документ вважається не дійсним, а громадянка підпадає під адміністративний проступок.

Однак, відповідну заяву/звернення ОСОБА_1 направила до Приморського районного відділу у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області, лише 27.06.2019 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 року №795 якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року за №302 та визначено, що обмін паспорта громадянина України здійснюється у разі якщо особа досягла 25-чи -45 річного віку та не звернулася в установленому законом порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

Крім того, позивач посилається на Положенням про паспорт громадянина України, затверджений постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503, проте реалізація вказаного положення неможлива.

Оскільки Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, що встановлював зразки печаток, штампів і бланків документів, які застосовувалися для виконання вказаного Положення, був затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ від 13.04.2012 № 320 «Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України». Вказаний порядок втратив чинність на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справ № 161 від 01.03.2018 року. На сьогодні відсутні затверджені у встановленому порядку: форма заяви, що подається для одержання паспорта іромадянина України у вигляді паспортної книжки, процедура оформлення паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжки; порядок дій працівників уповноважених органів під час: форма бланку паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжки.

13.09.2019 року за вх. №32850/19 позивачем надано відповідь на відзив, яка відображає правову позицію, викладену у позові.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 - далі) ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована адреса: АДРЕСА_1 .

27.06.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного відділу в. м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (Приморський РВ в м. Одесі Головного управління ДМС в Одеській області - далі) із заявою про вклеювання до паспорту громадянина Ураїни зразка 1994 року у вигляді книжечки затвердженого Постановою ВРУ від 26.06.1992 року №2503 («Положення про паспорт громадянина України») нової фотографії, у звязку із досягненням 25 років (а/с.12).

До вказаної заяви додані: паспорт ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та 2 фотокартки ОСОБА_1 розмром 35*45 мм.

Заява позивача зареєстрована Приморським РВ в м. Одесі Головного управління ДМС в Одеській області за вх. №63.

Копія вказаної заяви також направлена позивачем до Головного управління ДМС України в Одеській області (а/с. 15-16).

Листом від 04.07.2019 року за №5115-1349/5115.1-19 Приморським РВ в м. Одесі Головного управління ДМС в Одеській області надано відповідь ОСОБА_1 щодо розгляду її звернення від 27.06.2019 року, яким повідомлено наступне:

«Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 року №795 «Про внесення змін до постанови КМУ від 25.03.2015 року №302, якщо особа досягла 25- чи 45- річного віку та не звернулась в установленому законодавством порядку , не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток, здійснюється обмін паспорта.

Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питаня завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку. Встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобовязання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Згідно розділу 5 Тимчасового Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України затвердженого наказом МВС України №456 від 06.06.2019 року, для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку особа, після спливу тридцятиденного строку подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,3*4,5 із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку та відповідне рішення суду.

Після надання відповідних документів, буде оформлено вклеювання фотокартки відповідно до чинного законодавства». (а/с. 14).

Листом від 03.07.2019 року за №М-1370/6/5101-19/5100.47/9710-19 Головного управління ДМС в Одеській області надано відповідь ОСОБА_1 щодо розгляду її звернення про вклеювання фото до паспорта громадянина України зразка 1994 року по досягненню 25-річного віку (а/с. 17-19).

Довідкою від 06.08.2019 року за підписом настоятеля Свято-Троїцького храму Олександа Каланчука Мелащенка М. І. видано довідку, якою підтверджено, що вона є прихожанкою Свято-Троїцької Церкви с. Санжійка, Овідіопольського району, Одеської області (а/с. 22).

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Стаття 19 Конституції України в першому реченні закріплює автономію особистості в її різноманітній життєдіяльності, а у другому реченні містить її королларій, передбачаючи, що держава не може виходити за межі повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд перевіряє дії відповідача на відповідність вимогам ч.2-3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України).

У «Науковому висновку щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією», опублікованому на офіційному сайті Верховного Суду, зазначено, що «дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі».

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права. Правові спори виникають внаслідок порушення суб`єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб`єктивних прав.

В даній справі підставою виникнення спору слугувало надання відмови позивачу у вклеюванні фото до паспорта громадягина України зразка 1994 року у звязку із доягненям ОСОБА_1 25-річного віку.

За визначенням частини першої статті 4 Закону України від 20.11.2012 N 5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон N 5492-VI) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону N 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Частиною четвертою статті 21 Закону N 5492-VI передбачено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до підпункту 6 пункту 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 N 302 (далі - Порядок N 302) обмін паспорта здійснюється у разі, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

З аналізу наведених норм вбачається, що у випадку досягнення особою 25- чи 45-річного віку та не звернення в установленому законодавством порядку протягом місяця після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток, паспорт підлягає обміну.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 досягла 25 річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 року, однак звернулась до відповідача для вклеювання фотокартки у зв`язку із досягненням 25-річного віку лише 27.06.2019, тобто з пропуском встановленого місячного строку.

Встановлені обставини свідчать про те, що відповідач, відмовляючи у вклеювання фотокартки до паспорта позивача діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та чинними нормативно-правовими актами, відтак позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог в частині зобов`язання вклеїти фотокартку у паспорт зразка 1994 року, суд зазначає наступне.

Статтею 3 Конституції України гарантовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Таким чином, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

При цьому, статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з положеннями статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012 № 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення частини другої статті 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне зазначити про те, що в даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.

Вказане також узгоджується з міжнародно-правовими актами, зокрема статтею 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (Конвенція) передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Так, відповідно до частини першої статті 13 Закону N 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України та документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

До документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України віднесено паспорт громадянина України.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 14 Закону N 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Таким чином, відсутність у особи паспорта громадянина України є порушенням громадянських прав такої особи, у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Згідно з пунктами 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 N 2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис "Україна", нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис "Паспорт". На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис "Паспорт громадянина України".

На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою.

Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються.

Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина.

На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор.

На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється.

Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Одночасно пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 N 302 затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 N 302 запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:

з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. N 2503-XII;

з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 131 Порядку N 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, вноситься така інформація:

інформація, зазначена в зоні візуальної перевірки паспорта;

додаткова змінна інформація (про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків або повідомлення про відмову від його прийняття (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття зазначеного номера та офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у відповідному полі проставляється слово "відмова". У разі відсутності інформації відповідне поле не заповнюється;

біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи);

засоби електронного цифрового підпису (у разі оформлення паспорта особі, яка досягла 18-річного віку) та засоби шифрування в порядку, встановленому законодавством.

Інформація вноситься до безконтактного електронного носія відповідно до рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (IKAO) Doc 9303.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України від 01.06.2010 N 2297-VI "Про захист персональних даних" (далі - Закон N 2297-VI) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Обробка персональних даних здійснюється відкрито і прозоро із застосуванням засобів та у спосіб, що відповідають визначеним цілям такої обробки.

У разі зміни визначеної мети обробки персональних даних на нову мету, яка є несумісною з попередньою, для подальшої обробки даних володілець персональних даних повинен отримати згоду суб`єкта персональних даних на обробку його даних відповідно до зміненої мети, якщо інше не передбачено законом.

За визначенням статті 2 Закону N 2297-VI персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 6 Закону N 2297-VI обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

З аналізу наведених положень вбачається, що принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

При цьому, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Крім того, реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Так, у статті 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06.07.2010 № 2438-VI, зазначено, що будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у статті 5 і 6 цієї Конвенції.

Згідно практики Європейського суду з прав людини першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване статтею 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну закон є автономним, та до якості закону ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13.07.1995, заява №18139/91, п. 37) Під терміном закон … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам доступності та передбачуваності.

Суд звертає увагу, що перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження нагальній суспільній потребі, тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine від 14.06.2007). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення ЄСПЛ у справі GropperaAG and Others v. Switzerland від 28.03.1990).

Таким чином, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки або заборона на вклеювання фото у паспорт у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до статті 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

При цьому, суд бере до уваги, що ЄСПЛ у своєму рішенні по справі Х`ю Джордан проти Великої Британії сформулював таку позицію: "якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу".

Також суд робить висновок, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID -картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

На час звернення позивача до відповідача були чинними два нормативних акта: Положення про паспорт № 2503-XII і Постанова № 302, при цьому, згідно першого, особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягненні відповідного віку. У жодному нормативно-правовому акті не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Більш того, законодавець встановив необхідність вклеювання нового фото при досягненні особою 25 років.

На думку суду, за наявності норми, що регулює можливість/необхідність вклеювання нового фото у паспорт громадянина України у формі книжечки при досягненні певного віку, недоцільно позбавляти особу такого права лише у зв`язку із пропуском нею строку звернення та враховуючи, що така особа не має бажання отримувати паспорт нового зразка і це не спричиняє загрозу національній безпеці, економічному добробуту або правам людини.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що позов в частині зобов`язання вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , нову фотокартку у зв`язку з досягненням 25 років підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАСУ, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст. 6 КАСУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

З урахуванням як національного законодавства, так і практики ЄСПЛ суд вважає правомірним стягнення з Головного упарвління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору за подання адміністративного позову, оскільки вона була фактично сплачена, зарахована на відповідний рахунок і була "неминучою", так як сплати судового збору є умовою для відкриття провадження по справі.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області в особі Приморського районного відділу в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі територіального підрозділу - Приморського районного відділу в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нову фотокартку у зв`язку з досягненням 25 років.

В задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною відмови Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі територіального підрозділу Приморського районного відділу в м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (відповідь №5115-1349/5115.1-19 від 04.07.2019 року у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягненням 25 років -відмовити.

Стягнути з Головного упарвління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору за подання адміністративного позову за:

квитанцією № 51 від 09.08.2019 року у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

ОСОБА_1 ,адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса листування: АДРЕСА_3 , телефон: НОМЕР_2 .

Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області, , адреса: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045, телефон: , E-mail:

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.