Справа № 160/6738/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2019 року Справа № 160/6738/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя: Ільков В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
представника позивача: ОСОБА_1,
представника відповідача: Лашкун А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу №160/6738/19 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі,-
1. 17.07.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 179-о від 18.02.2019 року про звільнення ОСОБА_3 із займаної посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України , пункту 6 ст.83 Закону України "Про державну службу";
- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 557-о від 10.06.2019 року про внесення змін до наказу № 179-о від 18.02.2019 року і у зв'язку із закінчення тимчасової непрацездатності та виходом на роботу 10.06.2019 року про звільнення ОСОБА_3 із займаної посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби;
- зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_3 на роботі на раніше займаній посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.
2. Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 17.07.2019 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
3. Ухвалою суду від 18.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/6738/19 за позовом ОСОБА_3 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним наказів та поновлення на роботі, та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 05.08.2019 року.
4. Ухвалою суду від 18.07.2019 року було витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії таких документів:
- наказ в.о. начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 179-о від 18.02.2019 року про звільнення ОСОБА_3 із займаної посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, пункту 6 ст.83 Закону України "Про державну службу";
- наказ в.о. начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 557-о від 10.06.2019 року про внесення змін до наказу № 179-о від 18.02.2019 року і у зв'язку із закінчення тимчасової непрацездатності та виходом на роботу 10.06.2019 року про звільнення ОСОБА_3 із займаної посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби;
- наказ № 556-о від 10.08.2016 року про присвоєння позивачу звання;
- наказ № 980-о від 05.10.2018 року про переведення позивача на посаду посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери;
- докази (інформацію) на підтвердження відмови позивача від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умова праці;
- докази повідомлення позивача про зміну істотних умова праці та інші наявні матеріали щодо суті спору.
5. 01.08.2019 року відповідач надав витребувані судом докази по справі.
6. 05.08.2019 року відповідачем до суду було надано відзив на позовну заяву по справі 160/6738/19.
7. 05.08.2019 року по справі оголошено перерву, наступне підготовче засідання призначено на 30.08.2019 року.
8. 30.08.2019 року відповідач надав додаткові письмові пояснення по справі та долучені додаткові докази по справі.
9. 30.08.2019 року відкладено розгляд справи, наступне підготовче засідання призначено на 12.09.2019 року.
10. Ухвалою суду від 12.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 26.09.2019 року.
11. 26.09.2019 року відповідачем надані додаткові пояснення по справі №160/6738/19.
12. Також, 26.09.2019 року представником відповідача було надано клопотання про зупинення провадження у справі № 160/6738/19, до набрання законної сили рішенням у справі № 320/230/19.
13. Ухвалою суду від 26.09.2019 року у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 160/6738/19 було відмовлено.
14. Також, 26.09.2019 року відповідачем було подано клопотання про виклик в судове засідання у якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5
15. 26.09.2019 року протокольною ухвалою задоволено клопотання відповідача про виклик свідків для забезпечення повного, всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин по справі та в судовому засіданні 26.09.2019 року у якості свідків були допитані ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які надали пояснення щодо суті спору.
16. 26.09.2019 року у судовому засіданні представники сторін підтримали обрані правові позиції.
ІІ. ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА
17. Позивач зазначив про те, що вона працювала в Офісі великих платників податків Державної фіскальної служби і наказом № 556-о від 10.08.2016 року їй було присвоєно спеціальне звання - радник податкової і митної справи 3 рангу.
18. Наказом № 980-о від 05.10.2018 року вона була переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери.
19. Наказом в.о. начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 179-о від 18.02.2019 року позивач була звільнена із займаної посади у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміно істотних умов праці, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, пункту 6 ст.83 Закону України «Про державну службу».
20. Наказом в.о. начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 557-о від 10.06.2019 року були внесені зміни до зазначеного вище наказу №179-о від 18.02.2019 року, і у зв'язку із закінчення тимчасової непрацездатності та виходом на роботу 10.06.2019 року, позивач була звільнена з займаної посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери.
21. Вважає, її звільнення незаконним та таким, що порушує її трудові права, а накази № 179-о від 18.02.2019 року та № 557-о від 10.06.2019 року незаконними та такими, що підлягають скасуванню.
22. Зазначила про те, що із тексту наказів № 179-о від 18.02.2019 року та № 557-о від 10.06.2019 року видно, що позивач звільнена із займаної посади, у зв'язку з її відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, п.6 ст. 83 Закону України «Про державну службу».
23. Вважає, що згідно положень чинного законодавства, про незгоду на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби може свідчити лише заява державного службовця на ім'я керівника державної служби про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 Закону України про державну службу, проте, таку заяву протягом 60 днів з дня повідомлення про зміну істотних умов праці, як того вимагає Закон України «Про державну служби», вона не подавала, а тому вважається такою, що погодилася на продовження проходження державної служби.
24. Вказане також підтверджується тим, що після закінчення тимчасової непрацездатності позивач відразу прибула до нового місця роботи, про що також зафіксовано у наказі в.о. начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 557-о від 10.06.2019 року, а саме «У зв'язку із закінченням тимчасової непрацездатності та виходом на роботу10.06.2019 року ...».
25. Отже, позивач вважає, що її незаконно було звільнено із займаної посади у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміно істотних умов праці, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, пункту 6 ст.83 Закону України «Про державну службу», у зв'язку із чим звернулася до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав, та просила суд поновити її на займаній посаді, та відповідно визнати протиправними та скасувати накази № 557-о від 10.06.2019 року та № 179-о від 18.02.2019 року про її звільнення.
ІІІ. ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА
26. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що на підставі наказу від 10.08.2016 року №556-о ОСОБА_3 було призначено по переводу на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств торгівлі сільськогосподарської продукції управління податкового супроводження підприємств виробничої сфери Офісу ВПП ДФС (місце розташування структурний підрозділу м. Київ, вул. Дегтярівська, 11 г).
27. У подальшому позивачем, у зв'язку із змінами організації виробництва і праці подано заяву про переведення від 05.10.2018 року, та на підставі наказу від 05.10.2018 року №990-о ОСОБА_3 було призначено по переводу на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери (місце розташування структурного підрозділу м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г).
28. Розпорядженням від 18.08.2017 року № 46-р Офісу ВПП ДФС визначено робочі місця працівникам, яким необхідно було виконувати трудові функції поза межами територіального розташування Офісу ВПП ДФС у т.ч ОСОБА_3, та покладено обов'язок на начальника управління забезпечити належний контроль за виконанням трудових обов'язків працівників.
30. Враховуючи те, що в управлінні податкового супроводження підприємств невиробничої сфери на супроводженні відсутні підприємства, які територіально знаходяться біля визначеного робочого місця, Розпорядженням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 20.11.2018 року № 98-р «Про визначення робочого місця» скасовувалося Розпорядження Офісу від 18.08.2017 року № 46-р «Про визначення робочого місця в частині визначення робочого місця: «головному державному ревізору-інспектору відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери ОСОБА_3». Розпорядження Офісу ВПП ДФС від 06.12.2018 року № 106-р «Про визначення робочого місця» (визначалось робоче місце позивача на 60 календарних днів за адресою: м. Кривий Ріг, пр.-т Металургів, 36-6) з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.
31. Повідомлення від 06.12.2018 року «Про зміну істотних умов державної служби» з переліком вакантних посад в Офісі ВПП ДФС до ознайомлення позивач отримала 17.12.2018 року, про що засвідчила власним підписом та зазначила про не згоду викладеним у повідомлені.
32. Актом від 10.06.2019 року, зафіксовано, що прибувши до Офісу ВПП ДФС, ОСОБА_3 повторно повідомила про незгоду з повідомленням від 06.12.2018 року, відмовилась від виконання трудових обов'язків та повідомила, що прибула за документами щодо звільнення.
33. Позивачеві 08.02.2019 року, повторно було надано пропозиції вакантних посад в Офісі ВПП ДФС відповідно до кваліфікації ОСОБА_3 із ознайомленням з зазначеним переліком та підписанням ОСОБА_3 08.02.2019 відмовилась про, що працівниками Криворізького відділу податкового супроводження підприємств Дніпропетровського управління складено акт.
34. Повторно 12.04.2019 року на адресу ОСОБА_3 направлено Перелік вакантних посад, дата отриманого листа 02.05.2019 року.
35. Наказом Офісу ВПП ДФС від 18.02.2019 року № 179-о «Про звільнення ОСОБА_3», день звільнення вважати перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності, з підстав відмови позивача від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Наказом Офісу ВПП ДФС від 10.06.2019 №557-о «Про внесення змін до наказу від 18.02.2019 №179-о «Про звільнення ОСОБА_3» ОСОБА_3 звільнено 10.06.2019 року, у зв'язку з відмовою позивача від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, п.6 ст.36 КЗпП України, пункт 6 ст. 83 Закону України «Про державну службу».
36. Також, вказали щодо незгоди є повідомлення від 06.12.2018 року «Про зміну істотних умов державної служби», на якому позивачка визначила, що вона не згодна з викладеним, та акти, якими зафіксовано відмову з ознайомленням відносно вакантних посад по Офісу ВПП ДФС, повторну відмову щодо викладеного в повідомлені від 06.12.2018 року «Про зміну істотних умов державної служби», відмова від визначеного робочого місця.
37. Крім того, просили врахувати покази свідків, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які надали відповідні пояснення щодо відмови позивача з ознайомленням відносно вакантних посад до Офісу ВПП ДФС та незгодою з боку позивача щодо викладеного у повідомленні від 06.12.2018 року «Про зміну істотних умов державної служби».
38. Отже, на підставі положень ч.1 п 6 ст.83 ЗУ «Про державну службу», де вказано про те, що державна служба припиняється: у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв'язку із зміною її істотних умов, позивача було правомірно звільнено із займаної посади на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України, п.6 ст. 83 Закону України «Про державну службу».
ІV. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
39. Судом встановлено, що позивач, наказом начальника Офісу великих платників податків ДФС № 556-о від 10.08.2016 року було призначено ОСОБА_3 по переводу з 11.08.2016 року на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств торгівлі сільськогосподарської продукції управління податкового супроводження підприємств виробничої сфери Офісу ВПП ДФС.
40. У подальшому ОСОБА_3, у зв'язку із змінами організації виробництва і праці, було подано заяву від 05.10.2018 року про переведення, та на підставі наказу від 05.10.2018 року №990-о її було призначено по переводу на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери.
41. Розпорядженням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 18.08.2017 року №46-р "Про визначення робочого місця" визначено робочі місця працівникам, які виконують трудову функцію поза межами територіального розташування Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби у тому числі позивача ОСОБА_3
43. Розпорядженням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 20.11.2018 року № 98-р «Про визначення робочого місця» скасовувалося Розпорядження Офісу від 18.08.2017 року № 46-р «Про визначення робочого місця в частині визначення робочого місця: «головному державному ревізору-інспектору відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери ОСОБА_3». Розпорядження Офісу ВПП ДФС від 06.12.2018 року № 106-р «Про визначення робочого місця» (визначалось робоче місце позивача на 60 календарних днів за адресою: м. Кривий Ріг, пр.-т Металургів, 36-6) з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.
44. 06 грудня 2018 року відповідачем складено повідомлення про зміну істотних умов державної служби, за яким ОСОБА_3 повідомлено про наступну зміну істотних умов державної служби по закінченню 60 календарних днів з моменту вручення, а саме: про зміну визначення робочого місця з адреси: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 36-б, на адресу: м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г.
45. З повідомленням про зміну істотних умов державної служби від 06.12.2018 року позивач ознайомлена 17.12.2018 року, зазначаючи про не згоду на відповідну зміну.
46. 08.02.2019 року, позивачу було надано працівниками Криворізького відділу податкового супроводження підприємств Дніпропетровського управління, пропозиції вакантних посад в Офісі ВПП ДФС відповідно до кваліфікації ОСОБА_3, що підтверджується актом від 08.02.2019 року.
47. Згідно акту від 08.02.2019 року видно, що із ознайомленням з зазначеним переліком та відповідно підписанням ОСОБА_3 08.02.2019 відмовилась.
48. З урахуванням вищевикладеного, відповідач дійшов висновку про те, що позивач не згодна із зміною істотних умов державної служби, а тому у зв'язку з відмовою позивача від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці та на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, п. 6 ст. 83 Закону України "Про державну службу" ОСОБА_3 було звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, про що прийнято наказ від 18.02.2019 року № 179-о.
49. Підстава: повідомлення про зміну істотних умов державної служби від 06.12.2018 року, ст. 43 Закону України "Про державну службу".
50. Згідно супровідного листа Офісу ВПП ДФС від 12.04.2019 року № 489/14/28-10-0402-21 відповідачем на адресу позивача ОСОБА_3, у зв'язку із істотними умовами державної служби, було повторно направлено перелік вакантних посад відповідно до кваліфікації ОСОБА_3 в структурних підрозділах Офісу ВПП ДФС.
51. 02.05.2019 року позивач отримала вказаний лист відповідача від 12.04.2019 року.
52. Відповіді від позивача надано не було.
53. Згідно листків непрацездатності, копії яких наявні в матеріалах справи, позивач перебувала на лікарняному з 11.02.2019 року по 01.03.2019 року, та з 28.05.2019 року по 07.06.2019 року.
54. 10.06.2019 року посадовими особами відповідача було складено акт, де зафіксовано, що 10.06.2019 року ОСОБА_3 після перебування на лікарняному прибула до Офісу ВПП ДФС та повторно повідомила, що не згодна з повідомленням про зміну істотних умов праці від 06.12.2018 року та відмовилася від робочого місяця у м.Києві та будь-яких інших запропонованих вакантних посад наявних у Офісі ВПП ДФС відповідно до кваліфікаційних вимог.
55. Також, у акті від 10.06.2019 року вказано про те, що протягом робочого дня - 10.06.2019 року позивач займалася організаційними питаннями щодо звільнення (передача службового посвідчення, отримання розрахункового листа з розшифровкою нарахованої загальної суми заробітної плати по видам виплат, розміру відрахувань та сум, які належать до виплати, за період з січня поточного року по день звільнення, ознайомлювалася з корупційними обмеженнями, підготовкою подання декларації державного службовця при звільненні). У відділі податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери 10.06.2019 року виконання обов'язків головного державного ревізора-інспектора не здійснювала.
56. З урахуванням вищевикладеного, відповідач дійшов висновку про те, що позивач не згодна із зміною істотних умов державної служби.
57. Наказом в.о. начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 557-о від 10.06.2019 року були внесені зміни до наказу від 18.02.2019 року №178-о про звільнення ОСОБА_3 та звільнено ОСОБА_3 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, 10.06.2019 року, у зв'язку з відмовою її від продовження роботи, у зв'язку із зміною істотних умов праці, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, пункту 6 ст.83 Закону України "Про державну службу".
58. Підстава: повідомлення про зміну істотних умов державної служби від 06.12.2018 року, ст. 43 Закону України "Про державну службу", наказ Офісу ВПП ДФС від 18.02.2019 року № 179-о «Про звільнення ОСОБА_3».
59. 10.06.2019 року позивач була ознайомлена з наказами, про що також зазначає у позовній заяві.
60. Згідно заяви позивача від 10.06.2019 року вона просила відповідача після її звільнення направити її трудову книжку поштовою адресою.
61. 12.06.2019 року позивач отримала трудову книжку та копії наказів про звільнення, що також підтверджено матеріалами справи.
62. Не погодившись із звільненням та відповідно наказами про звільнення, позивач звернулася до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
63. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
64. При цьому «на підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен бути утворений в порядку, визначеному Конституцією та законами України, та зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
65. «У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених відповідним законом.
66. «У спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дій, і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.
67. Відповідно до ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
68. Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
69. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно технічного навчання. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
70. Відповідно до норм ст.1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
71. Зокрема, п.4 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державна служба припиняється за ініціативою суб'єкта призначення (ст.87 цього Закону).
72. Відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.
73. Відповідно до ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.
74. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
75. Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
76. За змістом ч.4 ст. 36 Кодексу законів про працю України, припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст. 40).
77. Відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.
78. Відповідно до п.1, 2, 6 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці; поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.
79. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
80. За правилами, передбаченими ч.4 ст. 43 Закону України «Про державну службу», про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.
81. Відповідно до норм ст.49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
82. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
83. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
84. Згідно із ст.42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
85. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4)працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7)працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат
86. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
87. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру вивільнення працівників у разі скорочення штату, яка передбачає:
1) повідомлення працівників не пізніше, ніж за два місяці;
2) запропонування працівнику всіх наявних вакантних посад (що були наявними на момент попередження працівника про звільнення та з'явилися протягом періоду з дня попередження до дня звільнення, а також існували безпосередньо станом на день звільнення), які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації;
3) перевірку наявності у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці, тобто здійснення їх порівняльного аналізу за такими критеріями.
88. При цьому, визначальним критерієм для встановлення наявності переважного права на залишення на роботі працівникам при скороченні чисельності штату у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень його кваліфікації та продуктивність праці, а сімейний стан, стаж роботи та інші обставини, що надають право для залишення на роботі, враховуються лише у тому разі, коли працівники мають однакову кваліфікацію і продуктивність праці.
89. Разом з тим, під кваліфікацією розуміється здатність працівника виконувати завдання та обов'язки відповідної роботи.
90. Доказами більш високої кваліфікації можуть бути відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), підвищення кваліфікації, навчання без відриву від виробництва, винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, досвід трудової діяльності.
91. У свою чергу, про продуктивність праці, як узагальнюючий показник її результативності, може свідчити збільшення обсягу виконуваної роботи, її якості, суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника.
92. Таким чином, для порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів, про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.
93. Продуктивність праці і кваліфікація працівника підлягають оцінюванню окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій Кодексу законів про працю.
94. Водночас, для виявлення працівників, які підлягають у першу чергу залишенню на роботі при скороченні штатів, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом складання відповідної довідки у довільній формі з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.
95. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі №824/3229/14-а, від 11.07.2018 року у справі № 816/1232/17.
96. Отже, лише виконання роботодавцем всіх у сукупності вищезазначених гарантій реалізації працівником права на працю при скороченні штатів є підставою для правомірного звільнення.
97. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений ст. 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також, сприяння у збереженні роботи.
98. В п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" містяться роз'яснення, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.
99. З аналіз норм права вбачається, що розірвання трудового договору з працівником має супроводжуватися наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених Кодексу законів про працю України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника (попередження за 2 місяці про наступне вивільнення, врахування переважного права на залишення на роботі, наявність скорочення чисельності або штату працівників, змін в організації виробництва і праці тощо). Ці норми кореспондуються з конституційним правом громадянина на захист від незаконного звільнення (ст. 43 Конституції України).
100. Абзацами 2 та 3 ч. 4 ст.43 Закону України "Про державну службу" встановлено, що у разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.
101. Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.
102. Відповідно до ч.1 ст.41 Закону № 889-VIII закріплено, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
103. У разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов'язкового проведення конкурсу (ч.5 ст. 22 Закону № 889-VIII).
VІ. ОЦІНКА СУДУ
104. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивача ОСОБА_3 було звільнено із займаної посади на підставі п. 6 ч.1 ст. 83 Закону України "Про державну службу", тобто у зв'язку з її відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.
105. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, позивачу повідомлено про зміну істотних умов державної служби 17.12.2018 року, а саме зміну визначення її робочого місця за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 36-6 на визначення робочого місця за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська 11-Г.
106. Як зазначено відповідачем у відзиві на адміністративний позов, позивач висловила свою незгоду про зміну істотних умов державної служби, а тому з цих підстав позивача було звільнено із займаної посади, з урахуванням положень п.6 ст. 36 КЗпП України та п. 6 ст. 83 Закону України «Про державну службу».
107. У позовній заяві позивач зазначила, про те, що виходячи з положень норм чинного законодавства про незгоду на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби може свідчити лише заява державного службовця на ім'я керівника державної служби про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 Закону України про державну службу. Оскільки таку заяву протягом 60 днів з дня повідомлення про зміну істотних умов праці вона не подавала, то вважається такою, що погодилася на продовження проходження державної служби, про це також свідчить той факт, що відразу після закінчення тимчасової непрацездатності прибула до нового місця роботи, про що також зафіксовано в акті від 10.06.2019 року.
108. Суд зауважує, що відповідно до норм трудового законодавства роботодавець є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
109. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
110. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у справі №820/5176/16 від 05 липня 2018 року, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.
111. З матеріалів справи вбачається, що 06 грудня 2018 року відповідачем було складено повідомлення про зміну істотних умов державної служби, за яким ОСОБА_3 повідомлено про наступну зміну істотних умов державної служби по закінченню 60 календарних днів з моменту вручення, а саме: про зміну визначення робочого місця з адреси: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 36-б, на адресу: м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, де позивач зазначила про свою незгоду на відповідну зміну.
112. Згідно акту складеного посадовими особами відповідача видно, що позивачу була надано пропозиції вакантних посад в Офісі ВПП ДФС відповідно до кваліфікації позивача, проте, із ознайомленням з зазначеним переліком та підписанням позивач відмовилась, на підставі чого відповідач дійшов висновку про те, що позивач не згодна із зміною істотних умов державної служби, а тому у зв'язку з відмовою позивача від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці та на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, п. 6 ст. 83 Закону України "Про державну службу" ОСОБА_3 було звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, про що прийнято наказ від 18.02.2019 року № 179-о. Підстава: повідомлення про зміну істотних умов державної служби від 06.12.2018 року, ст.43 Закону України "Про державну службу".
113. Проте, слід вказати, що згідно положень ст. 43 Закону України "Про державну службу" підставами для зміни істотних умов державної служби є:
1) ліквідація або реорганізація державного органу;
2) зменшення фонду оплати праці державного органу;
3) скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.
114. Не вважається зміною істотних умов державної служби зміна назви структурного підрозділу державного органу або посади, не пов'язана із зміною функцій державного органу та основних посадових обов'язків.
115. Зміною істотних умов державної служби вважається зміна:
1) належності посади державної служби до певної категорії посад;
2) основних посадових обов'язків;
3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення;
4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу;
5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).
116. Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш, як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.
117. У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.
118. Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.
119. У разі незгоди державного службовця із зміною істотних умов державної служби він має право оскаржити відповідне рішення в порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.
120. Отже, слід зазначити про те, що з урахувань положень ст. 43 Закону України "Про державну службу" позивач зобов'язана була у разі незгоди щодо продовження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби, надати керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби, а якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.
121. Так, слід зазначити про те, що в матеріалах справи відсутня будь-яка заява позивача на ім'я керівника відповідача про її звільнення, з підстав відмови продовження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби, отже, позивач вважається такою, що погодилась на продовження проходження державної служби.
122. Також, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач у період з 11.02.2019 року по 01.03.2019 року, та з 28.05.2019 року по 07.06.2019 року знаходилась на лікарняному, що також підтверджується листками непрацездатності, а отже відповідно не могла здійснювати свої трудові обов'язки.
123. 10.06.2019 року, відразу після закінчення тимчасової непрацездатності позивач прибула до нового місця роботи, про що також зафіксовано в акті від 10.06.2019 року, а отже суд дійшов висновку про те, що позивач фактично продовжила проходження державної служби.
124. Проте, наказом в.о. начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 557-0 від 10.06.2019 року були внесені зміни до наказу від 18.02.2019 року №178-о про звільнення ОСОБА_3 та звільнено ОСОБА_3 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, 10.06.2019 року, у зв'язку з відмовою її від продовження роботи, у зв'язку із зміною істотних умов праці, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, пункту 6 ст.83 Закону України "Про державну службу".
125. Отже, слід зазначити про те, що з тексту оскаржуваних наказів № 179-о від 18.02.2019 року та № 557-о від 10.06.2019 року видно, що позивач була звільнена із займаної посади у зв'язку із відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці на підставі п.6 ст.36 КЗпП України та п.6 ст. 83 Закону України «Про державну службу».
126. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження, того, що позивач дійсно відмовилась від продовження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби, оскільки згідно матеріалів справи позивач після закінчення тимчасової непрацездатності прибула до нового місця роботи, про що також не заперечується відповідачем, тобто, фактично продовжила проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби, письмової заява на ім'я керівника відповідача про її звільнення, у зв'язку із відмовою продовження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби, позивач не подавала, матеріали справи також цієї заяви не містять, а отже, відповідач дійшов передчасного висновку про звільнення позивача із займаної посади у зв'язку із відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці на підставі п.6 ст.36 КЗпП України та п.6 ст. 83 Закону України «Про державну службу».
127. Складні уповноваженими особами акти від 08.02.2019 року та від 10.06.2019 року також не спростовують вищевикладеного.
128. Отже, у ході розгляду справи відповідачем не було наведено обґрунтованих пояснень та відповідно належних доказів про те, що позивач дійсно відмовилась від проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби.
129. Доказів того, що позивач зверталась до відповідача із відповідною заявою про її звільнення у зв'язку із відмовою продовження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби, матеріали справи не містять.
130. Доказів, що позивач відмовилась здійснювати продовження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби, матеріали справи також не містять.
131. Так, слід зазначити про те, що обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися в установі протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
132. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 823/1293/15.
133. Також, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої у постанові від 01.04.2015 року у справі №6-40цс15, власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
134. Вказана позиція також підтримана в постанові Верховного Суду у справі №816/1232/17 від 11.07.2018 року.
135. Окрім того, також слід вказати про те, що судом в судовому засіданні 26.09.2019 року були допитані у якості свідків ОСОБА_4 - начальник Криворізького відділу податкового супроводження підприємств Дніпропетровського управління ОФПП ДФС та ОСОБА_5 - головний державний ревізор інспектор Криворізького відділу податкового супроводження підприємств Дніпропетровського управління.
136. Вказані свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень.
137. Так, 26.09.2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, окремо кожен, надали суду пояснення та зазначили, що позивач відмовимось з ознайомленням відносно вакантних посад по Офісу ВПП ДФС та відповідно повідомили про фактичну незгоду позивача про зміну істотних умов державної служби, що також було зафіксовано у акті складеного працівниками відповідача.
138. Проте, слід зазначити, що згідно акту від 08.02.2019 року, копія якого наявна в матеріалах справи, видно, що 08.02.2019 року, позивачу було надано працівниками Криворізького відділу податкового супроводження підприємств Дніпропетровського управління, пропозиції вакантних посад в Офісі ВПП ДФС відповідно до кваліфікації ОСОБА_3 Згідно цього акту від 08.02.2019 року видно, що із ознайомленням з зазначеним переліком та відповідно підписанням ОСОБА_3 08.02.2019 року відмовилась, тому відповідач дійшов висновку про те, що позивач не згодна із зміною істотних умов державної служби, а тому у зв'язку з відмовою позивача від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці та на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, п. 6 ст. 83 Закону України "Про державну службу" ОСОБА_3 було звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, про що прийнято наказ від 18.02.2019 року № 179-о.
139. Дослідивши акт від 08.02.2019 року, який здійснено працівниками відповідача, слід вказати, що судом не було зафіксовано, що позивач відмовилась від продовження державної служби, у зв'язку із зміною істотних умов державної служби, вказаного також не було зафіксовано і в акті від 10.06.2019 року.
140. Доказів зворотного відповідачем не надано, а судом не встановлено.
141. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження, того, що позивач дійсно відмовилась від продовження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби, а отже, відповідач, неправомірно дійшов висновку про звільнення позивача із займаної посади у зв'язку із відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці на підставі п.6 ст.36 КЗпП України та п.6 ст. 83 Закону України «Про державну службу».
142. Суд звертає увагу, що матеріали адміністративної справи не містять в собі належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання відповідачем процедури, встановленої нормами чинного законодавства.
143. За таких обставин позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказів № 179-о від 18.02.2019 року та № 557-о від 10.06.2019 року та поновлення ОСОБА_3 на роботі на раніше займаній посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
144. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
145. Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
146. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
147. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
148. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
149. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
150. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
151. Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
152. Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
153. Зокрема Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
154. У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
155. Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
156. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
157. Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідачем не було доведено правомірність своїх дій та винесення рішень щодо звільнення позивача з роботи.
158. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним наказів та поновлення на роботі, та визнання протиправним та скасування наказу в.о. начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 179-о від 18.02.2019 року в частині звільнення ОСОБА_3 із займаної посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності, у зв'язку з відмовою її від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, пункту 6 ст.83 Закону України "Про державну службу"; визнання протиправним та скасування наказу в.о. начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №557-о від 10.06.2019 року про внесення змін до наказу від 18.02.2019 року № 179-о в частині звільнення ОСОБА_3 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, 10.06.2019 року, у зв'язку з відмовою її від продовження роботи, у зв'язку із зміною істотних умов праці, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, пункту 6 ст.83 Закону України "Про державну службу" та зобов'язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби поновити ОСОБА_3 на роботі на раніше займаній посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.
159. У відповідності з п.п.2, 3 ч.1 ст.371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.
160. Суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_3
161. У відповідності до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положення Закону України «Про судовий збір».
162. На підставі зазначеного, керуючись статтями 205, 244, 245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
1. Адміністративний позов ОСОБА_3 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі - задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 179-о від 18.02.2019 року в частині звільнення ОСОБА_3 із займаної посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності, у зв'язку з відмовою її від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, пункту 6 ст.83 Закону України "Про державну службу".
3. Визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 557-о від 10.06.2019 року про внесення змін до наказу від 18.02.2019 року № 179-о в частині звільнення ОСОБА_3 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, 10.06.2019 року, у зв'язку з відмовою її від продовження роботи, у зв'язку із зміною істотних умов праці, на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, пункту 6 ст.83 Закону України "Про державну службу".
4. Зобов'язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби поновити ОСОБА_3 на роботі на раніше займаній посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.
5. Судові витрати не розподіляти.
6. Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податкового супроводження підприємств зв'язку та інформаційно-комунікаційного забезпечення управління податкового супроводження підприємств невиробничої сфери Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, підлягає негайному виконанню.
7. Позивач: ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код ОКПП НОМЕР_1).
9. Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
10. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
11. Повний текст рішення суду складений 03.10.2019 року.
Суддя В.В Ільков