Справа № 752/13934/19
Суддя: Чередніченко Н. П.
Дата ухвалення: 2019-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/437/19
РІШЕННЯ

Іменем України

27.09.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Зозулі Ігора Мироновича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

в липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Зозулі І.М. про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову зазначено, що 29.06.2019 року інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Зозулею І.М. було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Позивач зазначає, що його було притягнуто до відповідальності незаконно, з порушенням встановленого порядку, а постанова прийнята відповідачем з порушенням його прав та норм закону. Таким чином, позивач вважає постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що суперечить нормам діючого законодавства та порушує його права. Позивач вважає, що його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є недоведеною, постанова не відповідає вимогам КУпАП щодо змісту, а її складання було вчинене з порушенням норм закону, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати протиправними дії інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Зозулі І.М., скасувати постанову серії ЕАВ № 1276065 від 29.06.2019 року та провадження у справі закрити.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.07.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позивач після відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Від відповідача до суду відзив не надходив. З будь-якими клопотаннями відповідач до суду не звертався.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 29.06.2019 року інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Зозулею І.М. було винесено постанову про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн..

В постанові зазначено, що 29.06.2019 року о 11-02 год. на 529 км500 м автодороги Київ-Чоп ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Інфініті» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 97 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач заперечує свою вину в порушенні правил дорожнього руху та оскаржив винесену постанову до суду в порядку адміністративного судочинства. Зазначає, що Правил дорожнього руху він не порушував.

Згідно зі статтею 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З боку сторони відповідача до суду відзив на позов не надходив, а також не надано доказів на підтвердження порушення позивачем ПДР України 29.06.2019 року, а тому слід звернути увагу на те, що відповідачем не доведено правомірність притягнення позивача за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Стороною відповідача не надано суду жодних доказів фіксації факту порушення позивачем 29.06.2019 року правил дорожнього руху, які були кваліфіковані відповідачем за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Звертаючись з позовом до суду позивач також посилається, як на підставу для скасування постанови про адміністративне правопорушення, на те, що інспектором поліції постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була складена незаконно, оскільки жодних доказів порушення ним правил дорожнього руху інспектором поліції на місці зупинки йому надано не було, що також унеможливлює встановлення наявності його вини у вчиненні такого правопорушення.

Як убачається із правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеної у постанові від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а (адміністративне провадження № К/9901/29775/18), постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень, а тому керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження винуватості позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд вважає, що позовна вимога про скасування постанови є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Разом з тим, враховуючи те, що відповідач діяв в межах своїх повноважень, суд вважає, що вимога про визнання дій відповідача незаконними є безпідставною та необґрунтованою, а відтак в її задоволенні слід відмовити.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню

Керуючись статтями 122, 126, 256, 261, 268, 276, 288, 289, 293 КУпАП України, Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 Про Правила дорожнього руху, статтями 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області Зозулі Ігора Мироновича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАВ № 1276065 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29.06.2019 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області Зозулею Ігорем Мироновичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 гривень, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, - закрити.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.П. Чередніченко