Справа № 620/1804/19
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року Чернігів Справа № 620/1804/19

Чернігівський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача Черевка А.П.,

Кульбаки О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 10.05.2019 №25-01-006/0386/152.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем безпідставно, з порушенням вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки ґрунтується на висновках, викладених в акті інспекційного відвідування, які не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, тобто на припущеннях. Наголошує, що жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність між ним, як роботодавцем, та гр. ОСОБА_5 як працівником, трудових відносин в ході проведення перевірки відповідачем зібрано не було. Вважає, що контролюючим органом протиправно винесено оскаржувану постанову, оскільки вищезазначений громадян ніколи не працював у позивача, а тому відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності за фактичний допуск працівника до роботи без укладення трудового договору. Наголошує, що наявність даних про водія/експедитора гр. ОСОБА_5 у товарно-транспортній накладній від 18.09.2018 № СА-ЦБ/РНв-032932 (далі-ТТН) не містить підтвердження того, що останній виконував роботу по перевезенню вантажу на автомобілі НОМЕР_1 (загальний напівпричіп Н/ПР-бортовий Е). Отже, за відсутності належних доказів про фактичне виконання гр. ОСОБА_5 трудових обов'язків, не свідчить про трудові відносини та не підтверджує фактичного допущення зазначеної особи до роботи.

Відповідач у відзиві зазначив, що інспектором праці зроблено вірний висновок про те, що позивачем допущено до роботи працівника ОСОБА_5 без належного оформлення трудових відносин, оскільки з ТТН видно, що останній виконував роботу по перевезенню вантажу товарно-матеріальних цінностей. Відтак, оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 10.05.2019 №25-01-006/0386/152 винесена з урахуванням норм чинного законодавства, а отже, є законною і скасуванню не підлягає.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з мотивів, наведених у позові.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що з 19.09.2017 працює водієм у ФОП ОСОБА_1, але гр. ОСОБА_5 як водій, що працює у позивача, йому невідомий.

Представники відповідача позов не визнали, просили відмовити у задоволенні з доводів, викладених у відзиві.

Заслухавши учасників справи, свідка, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ № 227246. Основним видом діяльності позивача є 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

08.03.2019 на адресу Держпраці у Чернігівській області від гр. ОСОБА_5 надійшла заява, в якій зазначено, що він працював у ФОП ОСОБА_1 водієм на автомобілі Renault Magnum 480 НОМЕР_3 з 25.07.2018 по 22.10.2018, але офіційно ФОП ОСОБА_1 трудові відносини не оформив, заробітну плату в повному обсязі не виплатив.

Управлінням Держпраці у Чернігівській області на підставі підпункту 1 пункту 5 Порядку № 295, у зв'язку із зверненням гр.ОСОБА_5, видано наказ від 08.04.2019 №113 «Про проведення інспекційного відвідування», пунктом 9 якого передбачено провести інспекційне відвідування субєкта господарювання ФОП ОСОБА_1, який знаходиться за адресою: вул. І.Мазепи, буд. 65, м. Чернігів, 14000 щодо порушень при оформленні трудових відносин.

На підставі наказу від 08.04.2019 № 113 начальником Управління Держпраці у Чернігівській області видано направлення від 05.04.2019 № 438 на проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 строком дії один день.

Держпраці у Чернігівській області у період з 10.04.2019 по 11.04.2019 проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 19.04.2019 №25-01-006/0386. В акті перевірки зазначено, що у ході інспекційного відвідування встановлено, що працівник ОСОБА_5 у період з 18.09.2018 по 19.09.2018 був допущений позивачем до роботи без укладнення трудового договору, без оформлення наказу чи розпорядженням про прийом його на роботута без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування про прийняття його на роботу, що є порушенням частини третьої статті 24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу.

На підставі висновків акту перевірки, від 19.04.2019 №25-01-006/0386 Управлінням Держпраці в Чернігівській області прийнято постанову від 10.05.2019 № 25-01-006/0386/152 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 125190,00 грн., на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Щодо порушень встановлених під час інспекційного відвідування, суд зазначає таке.

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Частиною першою статті 3 КЗпП передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 265 КЗпП України визначено перелік порушень законодавства про працю, за які юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 265 КЗпП Україниюридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Як вже було зазначено вище, в акті інспекційного відвідування від 19.04.2019 №25-01-006/0386 зафіксовано порушення, яке виразилося у допуску до роботи гр. ОСОБА_5 у період з 18.09.2018 по 19.09.2018 без укладення трудового договору.

Вказана особа судом була викликана в судове засідання в якості свідка, але не прибула без поважних причин.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

Допитаний в процесі судового розгляду в суді свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що з 19.07.2019 по теперішній час працює водієм у ФОП ОСОБА_1, але гр. ОСОБА_5 йому невідомий.

Єдиним, наданим відповідачем, доказом на підтвердження зафіксованих в акті інспекційного відвідування порушень позивачем законодавства про працю, є ТТН, в якій містяться відомості про отримання водієм/експедитором гр. ОСОБА_5 вантажу. Проте вказана накладна не свідчить про факт перевезення саме гр. ОСОБА_5 вантажу. Крім того, документи на підтвердження права у гр. ОСОБА_5 на керування транспортного засобу, в ході перевірки досліджені не були. Отже, такі докази не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази встановлення факту виконання гр. ОСОБА_5 як водієм трудових обов'язків у ФОП ОСОБА_1 Жодних інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність між позивачем, як роботодавцем, та гр. ОСОБА_5, як працівником, трудових відносин в ході проведення перевірки відповідачем не надано. Більше того, відомості у ТТН про отримання вантажу водієм/експедитором гр. ОСОБА_5, за відсутності належних доказів виконання ним трудових обов'язків, не свідчить про виникнення трудових відносин та не підтверджує фактичного допущення зазначеної особи до роботи.

Відтак, оскільки матеріалами справи не доведено належними й допустимими доказами факт допуску позивачем гр. ОСОБА_8 до роботи без укладення трудового договору, то висновки відповідача, наведені в акті інспекційного відвідування від 19.04.2019 №25-01-006/0386 щодо порушень ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, є такими, що побудовані на припущеннях.

Тому доводи відповідача щодо правомірності оскаржуваного рішення, суд відхиляє.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Всупереч вищезазначеним нормам відповідачем не було надано жодних доказів, що стали підставою для прийняття відповідачем оскаржуваної постанови.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню субєкта владних повноважень на предмет відповідності вказаним критеріям, суд зазначає, що постанова № 25-01-006/0386/152 від 10.05.2019 прийнята відповідачем необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та з порушенням принципу пропорційності, зокрема, без дотримання балансу між цілями, на досягнення яких спрямоване таке рішення, і несприятливими наслідками для прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви, сплачено судовий збір в розмірі 1250,00 грн., відповідно до платіжних доручень від 04.06.2019 № 31, та 18.06.2019 № 43, тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в загальному розмірі 1252,00 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернігівській області № 25-01-006/0386/152 від 10.05.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернігівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, сплачений відповідно до платіжних доручень від 04.06.2019 № 31 судовий збір в розмірі (одна тисяча двісті п'ятдесят гривень 00 копійок) 1250,00 грн. та від 18.06.2019 № 43 в розмірі (дві гривні 00 копійок) 02,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду в строки, визначені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 04.10.2019.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2).

Відповідач: Управління Держпраці у Чернігівській області (вул. П'ятницька, 39, м.Чернігів, ).

Суддя І.І. Соломко