Справа № 400/145/19
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/145/19
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Запорожана Д.В.,

суддів Осіпова Ю.В., Танасогло Т.М.,

при секретарі Андрушкевич М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ДФС у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12.11.2018 року.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував незаконністю спірного рішення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року позов задоволено частково. Скасовано в частині спірне рішення.

В апеляційній скарзі ГУ ДФС у Миколаївській області просить скасувати вищенаведене рішення, як таке, що прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості даного позову та наявності підстав для його часткового задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 01.10.2018 року посадовою особою відповідача складено Акт про результати камеральної перевірки своєчасності сплати позивачем податкових зобовязань з транспортного податку.

Відповідно до Акту, позивач порушив визначений підпунктом 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 Податкового кодексу України строк сплати транспортного податку. Так, транспортний податок за 2015 рік (20833,33 грн.) позивач мав сплатити не пізніше 29.08.2015 року, транспортний податок за 2016 рік (6250,00 грн.) мав сплатити не пізніше 04.10.2016 року.

Проте, фактична сплата податкового зобовязання у розмірі 27 083,33 грн. відбулась 27.04.2017 року.

Податковим повідомленням-рішенням від 12.11.2018 року № НОМЕР_1 Управління, з посиланням на висновки Акту, на підставі статті 126 Податкового кодексу України, нарахувало позивачу штраф у розмірі 20%.

Згідно з чинною у 2015 та у 2016 роках реакцією підпункту а підпункту 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 Податкового кодексу України, фізичні особи сплачують транспортний податок протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Судами обох інстанцій встановлено, що в Акті перевірки зазначено, що останній день граничного строку сплати податку, виходячи з наведеної норми та дати вручення позивачу відповідних повідомлень-рішень, за 2015 рік 29.08.2015 року, за 2016 рік 04.10.2016 року.

Факт несвоєчасної сплати транспортного податку за 2015 та 2016 роки позивач не заперечив.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Пунктом 76.3 статті 76 Податкового кодексу України встановлено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 114 Податкового кодексу України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобовязань, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобовязань (яким, згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є, в тому числі, штрафна (фінансова) санкція, що справляється з платника податків у звязку з порушенням ним вимог податкового законодавства) платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку, зокрема, сплати грошових зобовязань, нарахованих контролюючим органом. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобовязань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобовязання (в тому числі від нарахованої пені).

Датою складання Акту перевірки є 01.10.2018 року.

Отже, перевірку своєчасності сплати позивачем податкових зобовязань з транспортного податку за 2015 рік відповідач провів пізніше 1095 дня, що настав за останнім днем граничного строку сплати грошового зобовязання, - 29.08.2015 року, як його визначило Управління.

Частиною пятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зазначеній позивачем постанові від 10.05.2018 року у справі № 820/3544/17 (касаційне провадження №К/9901/34710/18) Верховний Суд, зокрема, зазначив: … за положеннями пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобовязань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобовязань. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобовязань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобовязання … як встановлено судами попередніх інстанцій позивачем визначені податкові зобовязання у поданих Підприємством податкових деклараціях з екологічного податку за певні податкові періоди, починаючи ще з IV кварталу 2011 року, відтак і граничні строки їх сплати підпадають в тому числі і на певні місяці 2012, 2013, 2014 років. Враховуючи дату прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень (08 серпня 2017 року), якими до позивача застосовані штрафні санкції (які законодавець відносить до визначення поняття грошове зобовязання), а також дати граничних строків сплати грошових зобовязань, Суд дійшов висновку про те, що податкові повідомлення-рішення в частині сум штрафів прийняті податковим органом поза межами 1095 днів ….

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що відповідач діяв всупереч нормам Податкового кодексу України, в звязку з чим визнав обґрунтованими вимоги про скасування Рішення в частині штрафу за 2015 рік.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про те, що нарахування Управлінням штрафу за порушення сплати позивачем транспортного податку за 2015 рік (4166, 67 грн.) не відповідає нормам Податкового кодексу України, тому податкове повідомлення-рішення від 12.11.2018 року в цій частині підлягає скасуванню.

Оскільки нарахування за несвоєчасну сплату ОСОБА_1 транспортного податку за 2016 рік відбулось в межах визначеного статтею 102 Податкового кодексу України строку, сума штрафу обчислена відповідно до статті 126 Податкового кодексу України, суд 1-ї інстанції вірно встановив відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість даного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Частиною 1 ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.11.2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 02.10.2019 року.

Головуючий Д.В. Запорожан

Судді: Ю.В. Осіпов

ОСОБА_2