Справа № 160/7752/19
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2019 року Справа № 160/7752/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Врони О.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження №59641654 від 25.07.2019 року щодо примусового виконання вимоги №Ф-1683-52/04-63 від 11.05.2019 року, виданої Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.
Ухвалою суду від 16.08.2019 року позовну заяву залишено без руху і надано строк для усунення недоліків позову протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 03.10.2019 року.
В обгрунтування позову зазначено, що позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, зазначаючи, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження №59641654, а саме вимога №Ф-1683-52/04-63 від 11.05.2019 року видана ГУ ДФС у Дніпропетровській області, не набрав законної сили, а отже не підлягає примусовому виконанню. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року у справі №160/5924/19 відкрито провадження за позовом про скасування вимоги №Ф-1683-52/04-63 від 11.05.2019 року, про що повідомлено виконавчу службу та яку приєднано до матеріалів виконавчого провадження. Отже, на думку позивача, державний виконавець, отримавши вимогу №Ф-1683-52/04-63 від 11.05.2019 року, не перевірила дійсність набрання виконавчим документом законної сили, не витребувала докази від стягувача та незаконно відкрила виконавче провадження.
Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав.
01.10.2019 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.
Представник відповідача, а також третя особа в судове засідання не з'явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адмінстративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на приписи ч. 1 ст. 205 ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач оскаржив її в судовому порядку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, ухвалою якого від 01.07.2019 року у справі №160/5924/19 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.
В постанові про відкриття виконавчого провадження від 25.07.2019 року №59641654 зазначено, що вимоги №Ф-1683-52/04-63 від 11.05.2019 року вступила у законну силу 21.06.2019 року.
02.08.2019 року ОСОБА_1 подано до державного виконавця заяву про повернення вимоги №Ф-1683-52/04-63 від 11.05.2019 року стягувачеві без виконання, оскільки остання не набрала законної сили, та зняти всі обмеження, які були накладені на боржника в рамках виконавчого провадження №59641654.
Оскільки відповіді на час звернення до суду від державного виконавця позивач не отримав, він звернувся до суду з позовом про оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.07.2019 року №59641654.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).
У відповідності до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 2 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно пункту 7 частини 1 статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон №2464) вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Отже з викладеного слідує, що вимога про сплату недоїмки сформована відповідно до Закону №2464 є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 4 Закону №1404-VІІІ визначені вимоги до виконаного листа, зокрема у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Таким чином, згідно статті 4 вказаного Закону однією із вимог до виконавчого документа, серед іншого, є зазначення дати набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Згідно пункту 1 частини 4 статті 4 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).
Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що статтею 4 Закону №1404-VІІІ визначені вимоги до виконавчого документа та підстави відповідно до яких орган державної виконавчої служби (приватний виконавець) повертає виконавчий документ стягувачу без його прийняття до виконання. Якщо виконавчий документ відповідає вимогам статті 4 Закону №1404-VІІІ та відсутні підстави для його повернення, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до частин 1-2 статті 12 Закону №1404-VІІІ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Відповідно до статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону в т. ч.: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Як встановлено судом, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області подало до відповідача заяву про відкриття виконавчого провадження разом з вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1683-52/04-63 від 11.05.2019 року.
У постанові зазначено, що вимога набрала чинності 21.06.2019 року.
З даного приводу суд зазначає, що відповідно до абзаців 4-6 частини 4 статті 25 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1683-52/04-63 від 11.05.2019 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року у справі №160/5924/19 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1683-52/04-63 від 11.05.2019 року та призначено до судового розгляду.
Таким чином, станом на день відкриття виконавчого провадження - 25.07.2019 року, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1683-52/04-63 від 11.05.2019 року не набрала законної сили, оскільки відповідно до ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 року у справі №160/5924/19, з 25.06.2019 року оскаржується в судовому порядку.
Оскільки позивач скористався правом узгодження вимоги про сплату боргу в судовому порядку, то станом на 25.07.2019 року вимога не була узгоджена, а отже не набрала законної сили.
Таким чином, державний виконавець, отримавши вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1683-52/04-63 від 11.05.2019 року, яка не набрала законної сили, мав повернути її стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 4 Закону №1404-VІІІ.
При цьому суд зазначає, що державний виконавець міг не знати про не набрання вимогою законної сили, оскільки йому могло бути не відомо про її оскарження в судовому порядку позивачем, однак зазначене не легалізує оскаржуване рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, позивач довів належними та допустимими доказами протиправність прийнятої постанови про відкриття виконавчого провадження.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до норм статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку із задоволенням позову, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Керуючись, ст.ст. 139, 205, 241 - 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження №59641654 від 25.07.2019 року щодо примусового виконання вимоги №Ф-1683-52/04-63 від 11.05.2019 року, виданого Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона