Справа № 826/2191/16
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2191/16 Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Сорочка Є.О.

за участю секретаря Лисенко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Служба у справах захисту дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд:

1) визнати нечинним рішення Дарницького РВ ГУ ДМС України в м. Києві про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1;

2) скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1;

3) зобов'язати орган реєстрації Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації внести відповідні відомості про скасування реєстрацій місця проживання до карток ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, адресної книги та паспортних документів;

4) зобов'язати орган реєстрації Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації сформувати і внести дані про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до реєстру територіальної громади;

5) зобов'язати орган реєстрації Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації сформувати інформацію про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 для її передачі до Єдиного демографічного реєстру.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2018 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 14 березня 2018 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 липня 2015р. Дарницьким РВ ГУ ДМС України в м. Києві здійснено реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 на підставі поданих ними заяв від 21.07.2015.

Також, 30.07.2015 Дарницьким РВ ГУ ДМС України в м. Києві здійснено реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 (2008р.н.) у квартирі АДРЕСА_1 за місцем проживання його матері - ОСОБА_4 Материнство підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 від 03.10.2008, що міститься у справі.

Підставою для реєстрації місця проживання є договір міни від 25.09.1997; власником квартири зазначено ОСОБА_2, а також міститься запис останньої про надання згоди на реєстрацію місця проживання заявника.

Згідно з копією дублікату нотаріально посвідченого договору міни квартир від 25.09.1997, зареєстрованого в реєстрі за №3-3161, виданого замість втраченого 10.02.2011 і зареєстрованого в реєстрі за №7-115 (а.с. 65), ОСОБА_2 міняє належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 на належну на праві власності ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_3.

Вказаний договір міни зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 10.02.2011 за №4329700, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів №9578642 від 10.02.2011 (а.с. 66).

Право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_2 24.03.2011, що підтверджується копією витягу КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" від 24.03.2011 №29413503 (а.с. 64).

17 грудня 2015р. позивач звернулась до ГУ ДМС України в м. Києві із заявою, в якій зазначивши, що є власником квартири АДРЕСА_3 згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2012, просила надати інформацію, на підставі яких документів без її згоди були зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 27).

Листом ГУ ДМС України в м. Києві від 25.01.2016 №1-16/Г-1581-15, копія якого наявна у справі (а.с. 28, 29), повідомлено позивачу про те, що згідно з п. 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 №1077, Дарницьким РВ ГУ ДМС України в м. Києва 28.07.2015 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4 на підставі постанови Верховного Суду України від 01.07.2016. Водночас малолітній ОСОБА_5 зареєстрований за вказаною адресою на підставі п. 4 ст. 29 ЦК України та п. 2.3 вказаного Порядку за місцем проживання одного з батьків. При цьому проведеною перевіркою порушень не виявлено.

У справі наявні копія заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2012 у цивільній справі №02/2-5561/12 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації пава власності на об'єкти нерухомого майна, про визнання права власності на квартиру та виселення з квартири, згідно з яким суд визнав за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 9-11).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2012 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23.04.2014 залишено без змін (а.с. 13).

Постановою Верховного Суду України від 01.07.2015 заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2012, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23.04.2014 та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014 скасовано в частині виселення ОСОБА_2, ОСОБА_4 без надання іншого постійного жилого приміщення, у задоволенні позову у цій частині відмовлено (а.с. 12-19).

У частині, що стосується визнання за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2012 Верховним Судом України залишено без змін.

Згідно з копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 11.03.2013, державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Бродюк І.Ю. 15.02.2013 внесено до реєстру запис №309378 про право приватної власності (розмір частки 1) ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на об'єкт житлової нерухомості - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний об'єкт нерухомого майна 0) (спірна квартира). В якості підстави виникнення права власності визначено заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2012 (а.с. 20).

Згідно з копією адресного листка вибуття, складеного 05.04.2013, ОСОБА_4 09.04.2013 знята з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення суду.

Право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру також підтверджується наявною у справі копією інформаційної довідки від 24.12.2015 №50758082 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 25-26).

Між тим, згідно ж з довідкою КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" ЖЕД №207 від 14.08.2015, власником особового рахунку житлової площі спірної квартири є позивач, натомість зареєстрованими особами, які проживають у цій квартирі, є: ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 21).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У постанові від 16 травня 2018 року (справа № 337/2535/2017, провадження № 14-130цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання незаконною та скасування (зняття) з реєстрації місця проживання стосуються права користування та розпорядження майном, а предметом спірних правовідносин є майнові права на квартиру.

Вирішуючи питання щодо підсудності цієї справи адміністративному суду, колегія суддів враховує, що спірні правовідносини стосуються правомірності реєстрації місця проживання третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без згоди на те позивача.

Отже, предметом спірних правовідносин є майнові права на квартиру, натомість вимоги до відповідача є похідними від них.

З огляду на вказане та враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої інстанції про розгляд справи в порядку адміністративного судочинства є помилковим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/3620/17 (провадження № 11-1393апп18).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених ст. 238 КАС України (ст. 319 КАС).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а адміністративний позов залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 ,325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Служба у справах захисту дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 02.10.2019 року.