Справа № 300/273/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/5637/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

позивач: не зявився

відповідач: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року у справі № 300/273/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови від 18.01.2019 року,-

суддя в 1-й інстанції Могила А.Б.,

час ухвалення рішення 08 год. 04 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ

дата складання повного тексту рішення 15.04.2019,-

В С Т А Н О В И В:

06.02.2019 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся в суд із позовною заявою до Івано - Франківської митниці ДФС (далі відповідач) про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206010/2019/00380 та рішення про коригування митної вартості товарів №UA206010/2019/000301/2 від 18.01.2019 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним за 1 900 євро придбано у нерезидента легковий автомобіль, марки «Renault». Митну вартість даного транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору. Вважає, що відповідачем протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару - транспортного засобу марки «Renault» здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України за резервним методом, внаслідок чого винесено оскаржувані картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС №UA206010/2019/00380 від 18.01.2019 року та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA206010/2019/000301/2 від 18.01.2019року, а тому просить вказані рішення скасувати.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано-Франківської митниці ДФС №UA206010/2019/00380 від 18.01.2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС UA206010/2019/000301/2 від 18.01.2019 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Івано-Франківською митницею ДФС подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовують тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що при проведенні контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення за митною декларацією, митний орган встановив, що документи, які подані разом з митною декларацією, про підтвердження всіх складових ціни транспортного засобу містять розбіжності. Зокрема звертає увагу суду на те, що митному органу абсолютно не відомо де було придбано автомобіль, у якій країні, адже в графі 15 МД країною відправлення зазначено ЄС, інвойс складений на польській мові. Ідентифікувати місце придбання не можливо, оскільки такого міста на карті не існує, а автомобіль придбано у невідомої особи, яка не має жодного документального відношення до транспортного засобу.

Також звертає увагу на те, що декларантом до митного оформлення не було подано повний перелік первинних документів, зазначених в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, підтверджуючих митну вартість даного ТЗ, а саме не було долучено банківського платіжного документа чи будь якого іншого платіжного та/або бухгалтерського документа, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, та які б свідчили про завершення фінансової операції під час купівлі оспорюваного транспортного засобу, а також вказує на відсутність жодної печатки відповідних організацій на інвойсі. Вказує на те, що позивач у судовому засіданні в суді першої інстанції зазначив, що даний автомобіль ним було придбано у Франції за готівкові кошти в сумі 1900 євро, проте вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги факт того, що у Франції діє обмеження оплати готівкою від 1000 Євро.

З цих підстав, відповідач вважає, що рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийняті відповідачем в порядку, з підстав, в межах повноважень, що визначені чинним законодавством України.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2019 року, придбав в Польщі у нерезидента Barrault Alksandre (ОСОБА_2) вживаний транспортний засіб - легковий автомобіль, марки «Renault», модель «Clio», ідентифікаційний номер кузова - VF15RFLOH51033570, обєм двигуна - 1461 см3, календарний рік виготовлення 2014, дата першої реєстрації 30.06.2014 року. Вартість автомобіля - 1900 євро.

На митному посту «Мостиська» було здійснено огляд легкового автомобіля марки «Renault», модель «Clio», ідентифікаційний номер кузова - VF15RFLOH51033570, тип двигуна - дизель, об'єм двигуна - 1461 см3, календарний рік виготовлення - 2014 про що складено відповідний акт. В додатковому аркуші до акту про проведення митного огляду товарів зафіксовано пошкодження транспортного засобу, а саме: царапини лакофарбового покриття по кузову, забруднено та потерто салон, сидіння, пошкоджено задній бампер, кришку багажника, ліві задні двері, праве дзеркало.

Для здійснення митного оформлення вказаного транспортного засобу 17.01.2019 року декларантом ОСОБА_3, в інтересах позивача подано відповідачу в електронній формі митну декларацію №206010/2019/401630 на ввезений транспортний засіб, згідно якої заявлено його вартість в розмірі 1900 євро, що становило 60 607,88 грн. В графі 42 митної декларації «ціна товару» зазначено 1900 євро, а отже митну вартість транспортного засобу декларантом визначено за основним методом - за ціною договору (ввізне мито в розмірі 10 відсотків в сумі 6060,79 грн.; акцизний податок в сумі 6990, 64 грн.; податок на додану вартість в розмірі 20 відсотків в сумі 14731,86 грн.).

Разом із вказаною митною декларацією декларант надав відповідачу такі документи: рахунок фактуру (інвойс) від 10.01.2019 року, декларацію про походження товару від 10.01.2019 року, акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 15.01.2019 року №20903/2019/02780, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 2014CV80370 від 30.06.2014 року, паспорт громадянина України, касовий ордер, який підтверджує сплату митних та інших платежів від 14.01.2019 року, копію митної декларації країни відправлення від 14.01.2019 року №19PL402010E0034641.

За результатами аналізу документів, поданих декларантом для митного оформлення, відповідач відмовив у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю. Відмову у митному оформленні транспортного засобу відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206010/2019/00380, вказавши, що митна вартість транспортного засобу визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Джерело інформації: спрацювання АСАУР - митна вартість товару нижча вартості ідентичних товарів. Обовязкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN кодами: VF15RFLOH51033570, валюта EUR, вартість 5000 (а.с.12, 47 ).

У звязку з наведеним, Івано-Франківською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA206010/2019/000301/2 від 18.01.2019 року, яким визначено митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 5000 євро.

28.01.2019 року декларантом оформлено нову митну декларацію № 206010/2019/402907, відповідно до якої вартість вищезгаданого автомобіля становить 157 807, 46 грн..

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що надані декларантом документи є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару. Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що відповідач не провів з декларантом консультацій щодо числових значень вартості транспортного засобу та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів без обґрунтування в ньому причин його прийняття, в тому числі відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобовязані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню

Відповідно до частини 1 та 2 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах пятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є обєктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як визначено у частині 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями частин 2 та 3 статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обовязок доведення митної вартості товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон повязує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У звязку з вказаним саме на митний орган покладається обовязок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

В ході проведення митного оформлення транспортного засобу - легковий автомобіль, марки «Renault», модель «Clio», ідентифікаційний номер кузова - VF15RFLOH51033570, обєм двигуна - 1461 см3, календарний рік виготовлення 2014, дата першої реєстрації 30.06.2014 року, митний орган встановив розбіжності в поданих до митного оформлення документах щодо продавця (власника) транспортного засобу, а саме позивач не довів факт переходу транспортного засобу від власника за реєстраційними документами до продавця, який зазначений в інвойсі. Крім того, до митного оформлення позивач не надав відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль, а лише додано рахунок-фактуру (інвойс).

Декларант на пропозицію відповідача не надав документи, які підтверджують складові митної вартості товару щодо ціни, яка фактично сплачена, а також ті, які б усунули розбіжності виявлені митним органом під час митного оформлення товару щодо продавця (власника) транспортного засобу.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що оскільки позивач не довів правильність визначення заявленої ним митної вартості товару, то відповідач вправі визначити митну вартість товару самостійно на підставі резервного методу.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Частинами 7-9 статті 55 МК України передбачено, що у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Проте, апеляційний суд встановив, що декларант погодився з рішенням про коригування митної вартості товару та 28.01.2019 року оформив і подав відповідачу митну декларацію № 206010/2019/402907, в якій вказав митну вартість транспортного засобу визначену відповідачем в сумі - 5000 євро (157 807,46 грн.).

В постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 814/1980/16 Верховний Суд висловив правову позицію, що у разі якщо митний орган за результатами митного оформлення товару за окремою митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, самостійно не приймав рішення про коригування митної вартості і погодився з митною вартістю, визначеною декларантом, та методом її визначення, який застосував декларант, немає підстав вважати дії митного органу такими, що вчинені всупереч вимогам МК України, а відтак і підстав визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину надмірно сплаченими.

Цієї обставини, суд першої інстанції не оцінив, обмежившись оцінкою поданих позивачем доказів при поданні попередньої митної декларації, чим допустив неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, у звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з вищевикладених мотивів.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року у справі № 300/273/19 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови від 18.01.2019 року відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 04 жовтня 2019 року.