Справа № 826/17043/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 вересня 2019 року № 826/17043/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С. при секретарі судового засідання Кравченку Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті"
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

за участі представників сторін:

від позивача - Куханчук Г.В.

від відповідача - Борозна М.П.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трініті» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.08.2018, а саме: № , № , № та № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 20.11.2018.

Ухвалою суду від 23.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.06.2019.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що ним у повному обсязі було підтверджено та відображено рух активів у процесі здійснення господарських операцій, спеціальну правосуб'єктність учасників господарських операцій, зв'язок між фактичним придбанням послуг. Крім того, акт перевірки не містить в собі посилань на невідповідність складених позивачем первинних документів або відсутність останніх. Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що перевіркою встановлено неможливість встановити походження товару, робіт/послуг, хто саме поставляв/виконував роботи/послуги та підписував документи фінансово-господарської звітності від імені ТОВ «Феррете» та ТОВ «Трініті», що свідчить про здійснення господарської діяльності ТОВ «Феррете» без настання правових наслідків. Враховуючи викладене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, що наведені у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі наказу від 12.06.2018 №9831 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті» ()» проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання ним податкового законодавства України щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість, податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ «Феррете» за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

За результатами перевірки складено акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання податкового законодавства України перевірки від 27.06.2018 №111/2615-14-07-01-10/31111166 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість, податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ «Феррете» за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 , яким встановлено порушення ТОВ «Трініті» вимог податкового законодавства, зокрема:

- п. 44.1, п. 44.2, п. 44.6 ст. 44, п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2017 рік на загальну суму 1 366 550, 00 грн.;

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1., п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 451 226, 00 грн. та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду, всього у сумі 67 164, 00 грн.;

- п. 85.2 ст. 85 ПК України - ненадання платником податів посадовій (службовій) особі контролюючого органу документів, що належать або пов'язані з предметом перевірки.

На підставі Акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.08.2018 року:

- № , яким нараховані податкові зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 2 176 839, 00 грн., у тому числі основний платіж - 1 451 226, 00 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 725 613, 00 грн.;

- № , яким зменшено суму від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 67 164, 00 грн.;

- № , яким були нараховані податкові зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 2 049 825, 00 грн., у тому числі основний платіж - 1 366 550, 00 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 510, 00 грн.;

- № , яким були нараховані штрафні (фінансові) санкції - 510, 00 грн.

Не погоджуючись із висновками перевірки та винесеними за її результатами податковими повідомленнями-рішеннями № від 16.08.2018, № від 16.08.2018, № від 16.06.2018 та № від 16.08.2018, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

У відповідності до п. 6.1 ст. 6 ПК України встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп. 75.1.2. ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

За приписами пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

У відповідності до пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з визначених обставин, зокрема, отримано рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки, винесену ними відповідно до закону.

За своїм характером призначення документальної позапланової перевірки на підставі рішення суду може розцінюватися як заходи забезпечення кримінального провадження, а також як специфічна слідча (розшукова) дія (ст.ст.91, 92, 93 КПК України).

Проведення перевірки податковим органом в межах кримінальної справи на виконання ухвали зокрема слідчого судді, є самостійною підставою її проведення, результати якої є доказом в кримінальному провадженні.

Сплив строку дії ухвали постановленої в порядку кримінально-процесуального законодавства для забезпечення кримінального провадження в частині збирання доказів, свідчить про припинення дії такої для осіб, яких вона стосувалась і вчинення будь-яких дій на реалізацію такої, поза межами строку у ній зазначеному, не має правових підстав.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України строк дії ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів не може перевищувати одного місяця з дня постановлення ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва Плахотнюка К.Г. від 27.02.2018 по справі № 752/25255/17 у рамках кримінального провадження № 0000048 надано контролюючому органу дозвіл на проведення документальної позапланової перевірки щодо дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Трініті» вимог податкового законодавства України в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на прибуток при взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Феррете» за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

Отже, згідно приписів ст. 164 Кримінального кодексу України термін дії вказаної ухвали слідчого судді складає один місяць, з моменту її постановлення, тобто, ухвала була чинною строком до 23.03.2018 включно, а відтак, на момент винесення наказу від 12.06.2018 № 9831 строк дії ухвали закінчився, у зв'язку з чим, остання проведена відповідачем поза межами строку дії вказаної ухвали.

Судом встановлено, що в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала адміністративна справа №826/17043/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №9831 від 12.06.2018 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті» ()». Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2018, яке набрало законної сили, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті» задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 12.06.2018 №9831 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті» ()».

Згідно ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Оскільки підставою для проведення перевірки, наслідком якої стало прийняття відповідачем акту перевірки від 27.06.2018 №111/2615-14-07-01-10/31111166, а в подальшому - оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 16.08.2018, а саме: № , № , № та № був наказ Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 12.06.2018 №9831 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті» ()», який скасовано у судовому порядку, суд приходить до висновку, що визнання незаконним та скасування наказу, є безумовною підставою для визнання протиправними і скасування прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 20.09.2019 по справі №0340/1931/18 .

Крім того, судом не приймаються до уваги доводи податкового органу про встановлені в ході перевірки порушення позивачем вимог податкового законодавства та не перевіряє висновки, викладені в акті перевірки від 27.06.2018 №111/2615-14-07-01-10/31111166, зокрема щодо фінансово-господарських взаємовідносин позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Феррете», оскільки сам факт визнання перевірки незаконною нівелює правові висновки викладені в акті перевірки, тобто не створює жодної юридичної сили.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 в справі №826/4156/14.

Згідно вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно із ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, враховуючи докази та пояснення, надані учасниками справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п'ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи, що позивачем не надано суду документів, що підтверджують понесені витрати на правову допомогу, у суду правові відсутні підстави для їх стягнення.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті" (04070, м.Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, буд. 11, кім. 23, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19) № від 16.08.2018,яким нараховані податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 176 839, 00 грн., у тому числі основний платіж - 1 451 226, 00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у сумі 725 613, 00 грн.;

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19) № від 16.08.2018, яким зменшено суму від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 67 164, 00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19) № від 16.08.2018, яким були нараховані податкові зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 2 049 825, 00 грн., у тому числі основний платіж - 1 366 550, 00 грн. та штрафні(фінансові) санкції у сумі 683 275, 00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19) № від 16.08.2018, яким було нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 510, 00 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті» (04070, м.Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, буд. 11, кім. 23, ) понесені судові витрати у розмірі 64 415 (шістдесят чотири тисячі чотириста п'ятнадцять) грн. 07 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 02.10.2019.

Суддя А.С. Мазур