Справа № 620/1905/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1905/19 Головуючий у І інстанції - Скалозуб Ю.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Парінова А.Б., Костюк Л.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат" до Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне акціонерне товариство "Ніжинський жиркомбінат" звернулось до Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про стягнення виконавчого збору від 03.06.2019 року у виконавчому провадженні № 59250297.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що 03 червня 2019 року державним виконавцем Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Федоряка Ю.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.06.2019 року за заявою про примусове виконання ТОВ «Прилуки-Гарантбуд» про стягнення боргу з Приватного акціонерного товариства «Ніжинський жиркомбінат». Вказану постанову боржник отримав 06.06.2019 року, в той час як всю суму боргу сплачено 05.06.2019 року. Враховуючи сплату суми боргу ще до отримання постанови про відкриття виконавчого провадження Позивач вважає, що державним виконавцем не було вчинено жодних дій, спрямованих на примусове стягнення з боржника суми заборгованості, а тому у Відповідача були відсутні правові підстави для прийняття постанови про стягнення виконавчого збору. Крім того, Позивач зазначає, що за інформацією про виконавче провадження, що є доступною через автоматизовану систему виконавчого провадження, 20.06.2019 року державним виконавцем Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Федоряка Ю.П. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 21843,81 грн. за ВП № 59250297, проте безпосередньо на постанові про стягнення виконавчого збору за ВП № 59250297 зазначено дату « 03.06.2019».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат" задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про стягнення виконавчого збору від 03.06.2019 року у виконавчому провадженні № 59250297.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Ніжинським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, Відповідач зазначає, що державним виконавцем дотримано всіх норм закону, а саме, відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» постанову про стягнення виконавчого збору винесено одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Після винесення постанови про закінчення виконав чого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону України « Про виконавче провадження», дер жавний виконавець передав постанову про стягнення виконавчого збору діло воду для подальшої реєстрації виконавчих проваджень.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.

За приписами частини 7 статті 287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 червня 2019 року державним виконавцем Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Федоряка Ю.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 03 червня 2019 року за заявою про примусове виконання ТОВ «Прилуки-Гарантбуд» про стягнення боргу у сумі 1131247,46 грн. з Приватного акціонерного товариства «Ніжинський жиркомбінат», у якій було постановлено: відкрити виконавче провадження з виконання наказу № 927/685/18, який виданий 19.04.2019 року Господарським судом Чернігівської області про стягнення боргу у сумі 1131247,46 грн. та стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 113124,75 грн. та витрати виконавчого провадження (а.с. 12).

З огляду на матеріали справи при реєстрації виконавчого документу було допущено помилку в графі «сума до стягнення», в зв`язку з чим державним виконавцем Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Федоряка Ю.П. було винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, відповідно до якої постановлено внести зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження та в резолютивній частині постанови зазначено суму боргу, що належить до стягнення 218438,11 грн.

Як зазначає Позивач 20 червня 2019 року згідно інформації про виконавче провадження, що є доступною через автоматизовану систему виконавчого провадження державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 21843,82 грн. (а.с. 10).

Проте, згідно наявною в матеріалах справи копії постанови про стягнення виконавчого збору, остання датована 03 червня 2019 року (а.с. 14).

24 червня 2019 року відповідачем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження про стягнення боргу в сумі 218438,11 грн. в зв`язку з повним виконанням рішення. Також, в постанові зазначено стосовно того, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження винесені в окремі виконавчі провадження (а.с. 15).

Не погоджуючись з постановою про стягнення виконавчого збору від 03 червня 2019 року Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що постанова про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем винесена 24 червня 2019 в зв`язку з виконанням рішення в повному обсязі. Оскільки сума виконавчого збору безпосередньо в процесі виконання рішення суду стягнута з боржника не була, тому відповідно до частини 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» Відповідач повинен був прийняти постанову про стягнення виконавчого збору 24 червня 2019 року або 25 червня 2019 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За приписами частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною 5 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Таким чином, примусове виконання рішення розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому, вже під час відкриття виконавчого провадження визначається виконавчий збір.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (ч. 5).

Частиною 4 статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Проаналізувавши положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII в аспекті спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, разом з якою, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору.

У Законі № 1404-VIII передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина 5 статті 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені законом підстави для звільнення від його сплати).

В останньому випадку йдеться про частину 9 статті 27 Закону № 1404-VIII за якою виконавчий збір не стягується, якщо рішення виконано до того, як відкрито виконавче провадження (відповідно розпочато примусове виконання рішення).

Питання про закінчення виконавчого провадження, та, відповідно, про стягнення виконавчого збору (постанова про стягнення якого є окремим виконавчим документом), державний виконавець вирішує під час виконавчого провадження, якщо з`ясує, що для цього є відповідні підстави.

З огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, з яких виник цей спір, на дату відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за вказаним виконавчим документом.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року по справі № 295/13991/16-а.

З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 59250297 з виконання виконавчого листа Господарським судом Чернігівської області від 19 квітня 2018 року № 826/7404/17.

Рішення виконано в повному обсязі, згідно з платіжних доручень № 9117, № 9118 від 05 червня 2019 року.

Тобто, на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

У подальшому, 24 червня 2019 року Відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі вимог пункут 9 статті 39 та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що сума виконавчого збору безпосередньо в процесі виконання рішення суду стягнута з боржника не була, а тому зважаючи ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII Відповідач повинен був прийняти постанову про стягнення виконавчого збору 24.06.2019 року або 25.06.2019 рок,у з огляду на таке.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи норми вищенаведеного законодавства з примусового виконання судових рішень, колегія суддів приходить до висновку, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично підлягає примусовому стягненню.

При цьому, норми статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови, за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 808/3791/16.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

На підставі зазначеного вище колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку жодних передбачених Законом підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження не встановлено.

На час винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору відомості про добровільне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на положення, викладені в статті 124 Конституції України, а саме судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового розгляду.

Згідно з статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

На підставі вище зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що державний виконавець, отримавши виконавчий документ на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, діяв у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та у межах наданих йому повноважень, а тому жодних підстав для скасування постанови про стягнення виконавчого збору суд не вбачає.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи Позивача, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору наявність розбіжностей у її датах, а саме в друкованому варіанті зазначено дату 03 червня 2019 року, тоді як в реєстрі Автоматизової системи виконавчого провадження зазначено дату 20 червня 2019 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області залишити задовольнити, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства "Ніжинський жиркомбінат" до Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: А.Б. Парінов

Л.О. Костюк