Справа № 300/947/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8245/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року у справі за його позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними, скасування рішення та вимоги про сплату боргу,

суддя у І інстанції Главач І.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 07 червня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України (далі - ДФС) та скасувати рішення від 11 квітня 2019 року № 17142/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду його скарги;

визнати протиправними дії Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - ГУ ДФС) та скасувати вимогу про сплату боргу від 06 лютого 2019 року № 138979-55 у сумі 9828,72 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року у справі № 300/947/19 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що на момент винесення оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2019 року № Ф-138979-55 позивач перебував на обліку у контролюючому органі і як фізична особа-підприємець, і як фізична особа, що здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат). Оскільки, позивач не виконав свого обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску, відповідач відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» правомірно обчислив йому суми несплаченого єдиного внеску у загальному розмірі 9828,72 грн, про що зазначив в оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки).

При вирішенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ДФС суд першої інстанції виходив із того, що оскільки скарга позивача надійшла 11 березня 2019 року у неробочий час, то датою її отримання слід вважати наступний робочий день - 12 березня 2019 року. Рішення ДФС № 17142/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги позивача прийняте 11 квітня 2019 року, тобто на 30-ий день після отримання скарги у межах строку розгляду, визначеного пунктом 1 розділу IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2015 року № 1124, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року за № 178/28308 (далі - Порядок № 1124). Доводи позивача про порушення його права на особисту участь у розгляді скарги були відхилені, оскільки ним не було зазначено про таке бажання.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_1 , який у своїй скарзі просить його скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції прийшов помилкового висновку щодо дати надходження скарги позивача до ДФС. На думку скаржника, відлік 30-денного строку надання відповіді на скаргу почався саме з дня її отримання 11 березня 2019 року, а не з дати її реєстрації 12 березня 2019 року.

Одночасно стверджує, що при винесені рішення судом першої інстанції не враховано те, що позивач, будучи адвокатом, в січні-листопаді 2018 року перебував у трудових відносинах з Івано-Франківським національним медичним університетом, а у грудні 2019 року - з ДП «Адідас-Україна» на посаді юриста, які сплачували за нього єдиний соціальний внесок щомісяця.

Окрім того, зазначає, що перебував на обліку як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність з 25 лютого 2016 року по січень 2018 року, КВЕД 69.10 - Діяльність у сфері права. З січня 2018 року зареєстрований державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», як фізична особа-підприємець, КВЕД 69.10 - «Діяльність у сфері права», пройшов перереєстрацію із самозайнятої особи на фізичну особу-підприємця (далі - ФОП) та перебуває на обліку в ГУ ДФС як ФОП і не може одночасно перебувати на обліку і як фізична особа, що здійснює незалежну професійну діяльність, і як ФОП, оскільки таке не передбачено чинним законодавством.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 серпня 2015 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 001027, видане Радою адвокатів Івано-Франківської області.

25 лютого 2016 року адвокат ОСОБА_1 взятий на облік у контролюючих органах як платник податків, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків від 25 лютого 2016 року № 307 (форма № 4-ОПП).

Як слідує з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30 січня 2018 року, ФОП ОСОБА_1 29 січня 2018 року взятий на облік в ДПІ у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області як платник податків, основний вид економічної діяльності 69.10 «Діяльність у сфері права».

06 лютого 2019 року ГУ ДФС відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сформовано та направлено на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-138979-55 у розмірі 9828,72 грн.

Вважаючи таку вимогу про сплату боргу (недоїмки) неправомірною, позивач оскаржив її до ДФС у адміністративному порядку.

Рішенням ДФС № 17142/6/99-99-11-05-02-25 від 11 квітня 2019 року вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2019 року № Ф-138979-55 залишено без змін, а скаргу фізичної особи-підприємця, самозайнятої особи ОСОБА_1 від 06 березня 2019 року - без задоволення.

Не погоджуючись із діями ГУ ДФС та ДФС щодо прийняття оскаржуваних вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2019 року № Ф-138979-55 та рішення № 17142/6/99-99-11-05-02-25 від 11 квітня 2019 року про результати розгляду скарги, позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваній вимозі та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як встановлено пунктом 1 розділу IV Порядку № 1124, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Аналогічна вимога щодо строків розглядів скарг передбачена і частиною 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до якої орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Як слідує з матеріалів справи, а саме з копії відстеження з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» поштового відправлення № 427, яким позивачем було надіслано до ДФС скаргу на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2019 року № Ф-138979-55 ГУ ДФС, таке відправлення було отримано адресатом 11 березня 2019 року о 23:00 (а.с. 21).

Відповідно до пункту 2 Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року № 348 (далі - Інструкція з діловодства), усі пропозиції, заяви і скарги, що надійшли, повинні прийматися та централізовано реєструватися у день їх надходження, а ті, що надійшли у неробочий день та час, - наступного після нього робочого дня на реєстраційно-контрольних картках, придатних для оброблення персональними комп`ютерами, або в журналах.

З матеріалів справи слідує, що скарга ОСОБА_1 від 06 березня 2019 року, яка надійшла до ДФС 11 березня 2019 року, була зареєстрована 12 березня 2019 року.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що терміни «день отримання скарги» та «день реєстрації скарги» відповідно до приписів наведених правових норм не є тотожними. Відтак, посилання суду першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору на положення Інструкції з діловодства при встановленні дати отримання ДФС скарги позивача є помилковим, оскільки вказана Інструкція встановлює порядок реєстрації таких скарг, однак не визначає дату їх отримання.

Одночасно апеляційний суд наголошує на тому, що у Інструкції з діловодства строки реєстрації скарг чи звернень громадян обрахуються у робочих днях та робочих годинах, а приписами Порядку № 1124 та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» чітко передбачено строк розгляду скарг у календарних днях, тобто без будь-якої прив`язки до робочого часу. Тому посилання суду першої інстанції на положення Інструкції з діловодства при визначенні дати отримання ДФС скарги ОСОБА_1 від 06 березня 2019 року не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, строк відліку 30-денного строку на прийняти вмотивованого рішення за скаргою позивача та надіслання його платнику єдиного внеску слід обчислювати саме з 12 березня 2019 року, тобто наступного дня з моменту отримання скарги і останнім днем для надання ДФС відповіді було 10 квітня 2019 року.

Разом із тим, як слідує з матеріалів справи, рішення ДФС про результати розгляду скарги ОСОБА_1 від 06 березня 2019 року прийнято 11 квітня 2019 року, а отже слід погодитись із доводами позивача про те, що дії ДФС щодо прийняття рішення від 11 квітня 2019 року № 17142/6/99-99-11-05-02-25 є протиправними.

Одночасно апеляційний суд вважає, що з урахуванням положень частиною 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску така скарга ОСОБА_1 вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Тому вимогу ГУ ДФС про сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2019 року № Ф-138979-55 та рішення ДФС від 11 квітня 2019 року № 17142/6/99-99-11-05-02-25 слід визнати протиправними і скасувати.

Відповідно до приписів частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, таким обставинам. Тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та задовольнити позов ОСОБА_1

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі приписів частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2019 року у справі № 300/947/19 скасувати та адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2019 року № 138979-55.

Визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України та скасувати рішення від 11 квітня 2019 року № 17142/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Р. Б. Хобор