Справа № 460/596/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6302/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Носа С. П., Шевчук С. М.,

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року (ухвалене головуючим суддею Зозулею Д. П. у м. Рівне о 12:14 год) у справі № 460/596/19 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 14 грудня 2018 року форми «С» № та форми «ПС» № за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому законодавством порядку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відсутність накладних на товари у його в торговельному залі чи у складському приміщенні не свідчить про порушення ним встановленого порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, а відтак, не може бути підставою для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що до позивача правомірно застосовано фінансові санкції за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому законодавством порядку, що було належним чином зафіксовано в акті перевірки від 30 листопада 2018 року № 2621/17-00-14-04-13/ НОМЕР_2 .

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 24 червня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

На підставі наказу начальника Головного управління ДФС у Рівненській області від 30 листопада 2018 року № 2962 «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 » проведено фактичну перевірку кафетерію за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_2 .

За результатами перевірки складено акт перевірки від 30 листопада 2018 року № 2621/17-00-14-04-13/ НОМЕР_3 , який містить висновок про порушення позивачем вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та статті 44 Податкового кодексу України, а саме, перевіркою встановлено факт реалізації товарів, які не обліковані у встановленому законодавством порядку, оскільки на момент перевірки в кафетерії були відсутні накладні документи на придбання алкогольних напоїв на загальну суму 3851,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 14 грудня 2018 року форми «С» № про застосування до позивача фінансових санкцій в розмірі 7702 грн на підставі статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а також форми «ПС» № про застосування до позивача фінансових санкцій в розмірі 510 грн на підставі пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у позивача облікової документації на товар під час перевірки не може бути віднесено до порушень установленого порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, відтак, відповідачем не доведено факти, які слугували підставою для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Платник податків, відповідно до положень статті 16 Податкового кодексу України, зобов`язаний, зокрема, вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців визначено приписами статті 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Згідно з частиною першою статті 20 вказаного Закону до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Пунктом 121.1 статті 121 Податкового кодексу України передбачено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності, які є платниками єдиного податку, відсутній обов`язок ведення обліку товарних запасів.

Натомість, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зобов`язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.

В свою чергу, на законодавчому рівні порядок обліку товарних запасів встановлено виключно для юридичних осіб, оскільки відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Фізичні ж особи - суб`єкти підприємницької діяльності ведуть Книгу обліку доходів і витрат, форма і порядок ведення якої затверджені наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481, та стосується лише питання оподаткування такого платника податку і не передбачає порядку обліку товарних запасів.

Відтак, вказаними законодавчими нормами не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці платника податку повинні знаходитись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей.

Однак, незважаючи на те, що для фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності законодавчо чітко не визначено порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, мати первинні документи на товар такі підприємці повинні.

Як встановлено з матеріалів справи, документи, підтверджуючі облік товарів у кафетерію, де здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , не були надані посадовим особам Головного управління ДФС у Рівненській області під час проведення фактичної перевірки, а продавцем, яка була присутня при проведенні такої перевірки, пояснено, що накладні знаходяться у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , що зафіксовано в акті перевірки.

Однак, на виконання вимог пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, після закінчення перевірки та до прийняття оскаржуваних рішень контролюючим органом за результатами такої перевірки, позивач надав документи в підтвердження обліку реалізованих товарів, а саме видаткові накладні, копії яких також містяться в матеріалах справи.

Проте, дані обставини не було враховано відповідачем при прийнятті податкових повідомлень-рішень з покликанням на їх відсутність за місцем реалізації на момент перевірки.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність первинних документів на місці реалізації товару при наявності у позивача первинних документів, що підтверджують облік товарів, за місцем його реєстрації та надання таких контролюючому органу до винесення податкових повідомлень-рішень, не може розцінюватися як неведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації чи як незабезпечення зберігання первинних документів.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про те, що позивач не веде обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації чи не забезпечує зберігання первинних документів відповідачем суду не надано.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено правомірності застосування до позивача на підставі статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України фінансових санкцій за неведення належним чином обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та незабезпечення зберігання первинних документів, оскільки викладені відповідачем доводи стосовно встановлених порушень є безпідставними.

Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 808/2335/16.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року у справі № 460/596/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 07 жовтня 2019 року.