Справа № 320/5761/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5761/18 Головуючий у І інстанції - Головенко О.Д.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просив:

- визнати неправомірними дії щодо зміни показників, що відображають нарахування єдиного соціального внеску та не відображають скасовуючий звіт;

- зобов`язати відобразити у базі «Аналітична система» ІС «Податковий блок» в електронному кабінеті позивача показники уточнюючого звіту про суму нарахованого єдиного соціального внеску за 2014 рік - 5 071,80 грн.;

- зобов`язати повернути сплачені кошти у сумі 5 071,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що Відповідач необґрунтовано вимагає сплатити недоїмку з єдиного соціального внеску за 2014 рік в розмірі 5 071,80 грн., яка рахується за позивачем на підставі помилково поданого ним звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, оскільки позивач є інвалідом та не зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано дії Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, щодо зміни показників, що відображають нарахування єдиного соціального внеску та невідображають скасовуючий звіт поданий фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 неправомірними.

Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області у базі «Аналітична система» ІС «Податковий блок» в електронному кабінеті фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відобразити показники уточнюючого звіту про суму нарахованого єдиного соціального внеску за 2014 рік - 5071,80 грн.

Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області повернути ОСОБА_1 сплачені кошти у сумі 5 071,80 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Головним управлінням ДФС у Київській області подано апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що Позивач самостійно визначив базу нарахування єдиного внеску за 2014 рік та 10.02.2015 року подав в електронній формі відповідний звіт за Формою № Д5. Тому ФОП ОСОБА_1 , не будучи, за його твердженнями, платником ЄСВ, але самостійно визначивши базу нарахування ЄСВ та подавши відповідний звіт, самостійно (відповідно до принципу презумпції правомірності дій та рішень платника) прийняв на себе обов`язок зі сплати визначеного зобов`язання в сумі 5 071, 80 грн.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Також, Позивач звертає увагу на те, що він є особою з інвалідністю, тому звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та звіт ним не подається. Однак, Відповідач відмовив у знятті нарахованих помилко коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16.03.2007 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим 04.04.2012 року Київською обласною державною адміністрацією, вкладка № НОМЕР_2 .

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 , виданого 07.08.2012 року Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи.

Позивачем 10.02.2015 року помилково подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та сум нарахування єдиного внеску за 2014 рік, у якому відображається сума 5 071,80 грн.

21 вересня 2017 року Позивачем подано до ГУ ДФС уточнюючий звіт, для скасування попереднього звіту за 2014 рік, однак у 2018 році було виявлено, що за ОСОБА_1 рахується недоїмка у розмірі 5 071,80 грн., яка обраховувалась за ним до подання уточнюючого звіту.

Позивач 12.07.2018 року звернувся до ГУ ДФС із заявою про скасування поданого звіту, однак відповідачем було відмовлено у знятті помилково нарахованих коштів.

На думку Позивача, оскільки він є особою з інвалідністю, то звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і не повинен подавати відповідного звіту, вказує, що жодних договорів на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування не укладав, а тому вважає дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе у випадках, коли: особа має статус пенсіонера за віком чи інваліда; отримує пенсію або соціальну допомогу. Позивач є інвалідом ІІІ групи, тому враховуючи наведені положення чинного законодавства України, він звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 08.07.2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Пунктом 2 ст. 1 Закону № 2464 регламентовано, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Закону № 2464 виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція № 449), п. 5 якої передбачено, що зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 4 статті 4 Закону № 2464 встановлено, що особи, зазначені у п .п. 4 та 5-1 ч. 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на зазначені положення чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе у випадках, коли: особа має статус пенсіонера за віком чи інваліда; отримує пенсію або соціальну допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі № 805/2195/17-а.

Також, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що виняток із зазначеної категорії осіб складають фізичні особи-підприємці, які уклали договір на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням наведених норм законодавства, підставою для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах, є укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Разом з тим, подання особою звіту про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску не свідчить про добровільну участь особи у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Колегія суддів погоджується з тим, що суд першої інстанції правильно зазначив, що поскільки Позивач є інвалідом ІІІ групи, то враховуючи наведені положення чинного законодавства України, він звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що Позивач є добровільним учасником у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права Позивача, є зобов`язання податкового органу повернути ОСОБА_1 сплачені кошти у сумі 5 071,80 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки рішення суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління ДФС у Київській області викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В. Земляна

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 01.10.2019 року.