Справа № 460/109/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/7106/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Онишкевича Т. В., Сеника Р. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Щербаковим В. В. у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Рівненській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінералагро" про арешт коштів на рахунках платника податків,

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2019 року Головне управління ДФС у Рівненській області звернулося в суд із адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінералагро" (далі - ТзОВ "Мінералагро"), в якому просило застосувати арешт коштів на рахунках відповідача.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідачем не допущено посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, що відповідно до статті 94 Податкового кодексу України є підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що реалізація права податкового органу на застосування адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків може здійснюватися виключно шляхом звернення до адміністративного суду з позовом про накладення арешту на кошти на рахунку платника податків у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків у зв`язку з недопуском до проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглянув справу в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16 січня 2019 року начальником Головного управління ДФС у Рівненській області Зайцевим Д. видано наказ № 144 «Про внесення змін до наказу Головного ДФС у Рівненській області від 29 травня 2018 року № 1604 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Мінералагро», », згідно з яким внесено зміни до пункту 1 наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 29 травня 2018 року № 1604 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Мінералагро», в частині дати початку перевірки, а саме: дату «з 11 червня 2018 року» замінено на «з 17 січня 2019 року».

17 січня 2019 року уповноважені особи позивача на підставі направлень від 17 січня 2019 року № 126/17-00-14-01, № 127/17-00-14-01 та № 128/17-00-14-01 прибули за адресою місцезнаходження ТзОВ «Мінералагро»: Рівненська область, Рівненський район, с. Грушвиця Перша, вул. Липянська, 28 для проведення перевірки, однак директором ТзОВ «Мінералагро» Оласюком О. В. їх не допущено до проведення перевірки, про що складено акт відмови платника податків у допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Мінералагро» від 17 січня 2019 року № 22/17-00-14-01.

18 січня 2019 року заступником начальника Головного управління ДФС у Рівненській області Хоній З. прийнято рішення про застосування повного адміністративного арешту майна ТзОВ «Мінералагро».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що для арешту коштів на рахунках платника, визначених положеннями підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, необхідна наявність податкового боргу та відсутність майна для погашення такого боргу, що позивачем жодними належними та допустимими доказами не підтверджено, що свідчить про відсутність підстав для застосування арешту коштів на рахунках відповідача.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Загальна процедура і підстави застосування адміністративного арешту контролюючими органами визначені у статті 94 Податкового кодексу України.

За визначенням, наведеним у пункті 94.1 статті 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються за наявності однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника контролюючого органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Системний аналіз положень статті 94 Податкового кодексу України не дає підстав для висновку, що адміністративний арешт коштів платника податків є похідним від адміністративного арешту майна, відмінного від коштів, і може бути застосований судом виключно у випадку існування рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

Положення статті 94 Податкового кодексу України не визначає послідовності процедур застосування адміністративного арешту майна та адміністративного арешту коштів.

Натомість, приписи статті 94 Податкового кодексу України викладаються в єдиному контексті та відповідні правові норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків.

Непідтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків у судовому порядку не обмежує право податкового органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках відповідача, але за умови наявності відповідних підстав, визначених Податковим кодексом України.

Аналіз вищевказаних норм Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, та не залежить від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків.

До аналогічного висновку щодо застосування наведених положень Податкового кодексу України Верховний Суд дійшов під час вирішення справи № 820/1929/17, постанова від 27 листопада 2018 року.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 820/1929/17 відсутні посилання на підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України як на виключне право контролюючого органу звернення до суду з позовом про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банку, лише у разі наявності податкового боргу.

Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Апеляційний суд зазначає, що норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Так, норми пункту 94.2 Податкового кодексу України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України врегульовано інше коло відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому у виключному випадку - за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Натомість, при вирішенні даного спору та встановлення наявності чи відсутності підстав для застосування до ТзОВ «Мінералагро» адміністративного арешту коштів слід встановити наявність чи відсутність законних підстав для проведення перевірки відповідача, дотримання позивачем процедури її призначення та проведення.

Як встановлено з матеріалів справи, 29 травня 2018 року згідно з планом-графіком проведення документальних планових перевірок платників податків на 2018 рік та на підставі статей 20, 75, 77, 82 Податкового кодексу України, начальником Головного управління ДФС у Рівненській області видано наказ № 1604 «Про проведення документальної панової виїзної перевірки ТОВ «Мінералагро», код 38869393», відповідно до якого наказано провести документальну планову виїзну перевірку ТзОВ «Мінералагро» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року, тривалістю 10 робочих днів з 11 червня 2018 року.

Головним управління ДФС у Рівненській області було повідомлено ТзОВ «Мінералагро» про проведення перевірки шляхом надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії наказу та повідомлення про проведення перевірки від 29 травня 2018 року №481.

Позивач не допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки у зв`язку із оскарженням в судовому порядку наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 29 травня 2018 року № 1604, про що відповідачем складено акт відмови платника податків у допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Мінералагро» від 11 червня 2018 року №220/17-00-14-01/38869393.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у справі №817/1510/18, яка не оскаржувалась, позовну заяву ТзОВ «Мінералагро» до Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування наказу залишено без розгляду.

В свою чергу, правомірність наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 16 січня 2019 року № 144 «Про внесення змін до наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 29.05.2018 №1604 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Мінералагро», код 38869393», на підставі якого позивачем видано направлення на проведення перевірки, до якої відповідач в черговий раз не допустив, була предметом самостійного судового розгляду (справа № 460/95/19).

Так, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року у справі №460/95/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2019 року, відмовлено в задоволенні позову ТзОВ «Мінералагро» до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування згаданого вище наказу. Судами зроблено висновок, що податковий орган при виданні наказу від 16 січня 2019 року № 144 «Про внесення змін до наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 29.05.2018 №1604 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Мінералагро», код 38869393» діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Таким чином, контролюючий орган має право на проведення документальної планової перевірки платника податків за умови повідомлення платника податку про дату початку і тривалість перевірки не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки, в іншому разі платник податків вправі відмовити в допуску до такої перевірки.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується позивачем, копія наказу від 16 січня 2019 року № 144 «Про внесення змін до наказу Головного управління ДФС у Рівненській області від 29.05.2018 №1604 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Мінералагро», код 38869393» та відповідні направлення на проведення перевірки були пред`явлені директору ТзОВ «Мінералагро» 17 січня 2019 року, тобто у визначений день початку проведення перевірки.

Належне повідомлення відповідача про дату початку і тривалість перевірки не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки було неможливим і з огляду на дату прийняття відповідного наказу (16 січня 2019 року) та дату початку проведення перевірки (17 січня 2019 року).

Вказані обставини свідчать про те, що ТзОВ «Мінералагро» підставно відмовило посадовим особам контролюючого органу у допуску до перевірки, що в свою чергу дає підстави для висновку про недоведеність Головним управлінням ДФС у Рівненській області наявності підстав для накладення арешту на кошти на рахунках платника податків.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування арешту коштів на рахунках ТзОВ «Мінералагро», що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції неправильно застосував вказані вище норми, однак, таке застосування не призвело до неправильного вирішення спору.

За наведених обставин, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, однак, дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що не призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою часткового задоволення апеляційної скарги та зміни мотивувальної частини рішення суду .

Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року у справі № 460/109/19 за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Рівненській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінералагро" про арешт коштів на рахунках платника податків змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року у справі № 460/109/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник