Справа № 160/7311/19
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2019 року м. Дніпросправа № 160/7311/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Шальєвої В.А., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засіданні ОСОБА_1,

за участі представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Дніпровської міської ради на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року у справі №160/7311/19 (головуючий в суді І-ї інстанції - ОСОБА_5В.) за позовом Громадської організації «Платформа Громадський контроль» до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради про визнання протиправним та нечинним рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 31.07.2019 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, в якому просив визнати протиправним та нечинним повністю рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26.07.2019 року №774 «Про встановлення тарифів на транспортні послуги, які надаються КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР».

Разом із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просив:

- зупинити дію рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26.07.2019 року №774 «Про встановлення тарифів на транспортні послуги, які надаються КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР» до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі;

- заборонити Комунальному підприємству «Дніпровський електротранспорт» підвищувати тарифи на транспортні послуги, які надаються Комунальним підприємством «Дніпровський елетротранспорт» ДМР» з перевезення пасажирів та багажу в міському електротранспорті (трамвай, тролейбус) вище рівня тарифів, встановлених рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 27.07.2018 року №777 «Про встановлення тарифів на транспортні послуги, які надаються КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР», до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

В обґрунтування заяви зазначено, що оскаржуваним рішенням встановлюються та вводяться в дію з 03.08.2019 року нові тарифи на послуги з перевезення пасажирів та багажу електротранспортом (трамвай, тролейбус), які надає КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР», у розмірі 6,00 грн. за одне пасажироперевезення та у розмірі 6,00 грн. за перевезення багажу (одне місце). При цьому заявник вказує, що існують очевидні ознаки протиправності оскаржуваного рішення та наявність загрози заподіяння шкоди правам як позивачів, так і необмеженого кола фізичних осіб, які користуються міським електротранспортом (трамвай, тролейбус) в м.Дніпрі. Оскаржуване рішення набере чинності з 03.08.2019 року. Таким чином, саме з цього моменту всі споживачі транспортних послуг, що надаються КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР», будуть вимушені сплачувати за ці послуги по 6 гривень, а не по 4 гривні згідно із попереднім тарифом. Отже, всі споживачі транспортної послуги, будуть сплачувати за тарифами, розмір і складові яких не пройшли необхідних процедур розробки, обговорення, аналізу їх змісту та їх впливу, що передбачені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». При цьому, у випадку подальшого задоволення позовних вимог, сплачені за надання транспортних послуг кошти, буде фактично неможливо повернути чи відшкодувати з огляду на відсутність відповідного законодавчого врегулювання цих правовідносин.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Зупинено дію рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26.07.2019 року №774 «Про встановлення тарифів на транспортні послуги, які надаються КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР» до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Заборонено Комунальному підприємству «Дніпровський електротранспорт» підвищувати тарифи на транспортні послуги, які надаються Комунальним підприємством «Дніпровський електротранспорт» ДМР» з перевезення пасажирів та багажу в міському електротранспорті (трамвай, тролейбус) вище рівня тарифів, встановлених рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 27.07.2018 року №777 «Про встановлення тарифів на транспортні послуги, які надаються КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР», до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив вказану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники позивача проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що вважає обраний позивачем захід забезпечення позову співмірним із заявленими позивними вимогами, та таким, що відповідає предмету позову. Крім того, вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви та довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч.2 ст.150 КАС України.

Правова позиція по даному питанню висловлена в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Колегія суддів не вбачає у даному випадку наявних очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26.07.2019 року №774, а встановлення протиправності оскаржуваного позивачем рішення може бути виявлена судом тільки на підставі зясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного звязку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Встановлення протиправності чи обгрунтованості оскаржуваного рішення відповідача, що є предметом позову, потребує доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх зібраних доказів в судовому засіданні по справі.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції з посиланням на приписи статті 150 КАС України зазначив, що небезпека істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, до вирішення справи по суті, не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.

Колегія суддів вважає таке посилання суду першої інстанції хибним, оскільки будь-якого аргументу щодо ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду (у випадку задоволення позовних вимог) позивачем в заяві не зазначено, а судом не надано такому факту належної оцінки.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в даному випадку, при прийнятті в подальшому судом рішення по справі про задоволення позовних вимог, ані як не ускладнюється або унеможливлюється його виконання. Тобто, не зупинення рішення виконкому до вирішення справи по суті, жодним чином не може перешкоджати виконанню рішення суду про скасування рішення виконкому.

Згідно тексту заяви про забезпечення позову, позивач ставить питання про зупинення дії рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 26.07.2019 року №774 «Про встановлення тарифів на транспортні послуги, які надаються КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР» до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі та вказане рішення є предметом адміністративного позову.

Як зазначив суд першої інстанції, в результаті набрання чинності спірним рішенням до вирішення справи по суті, на його підставі будуть встановлені та введені в дію нові тарифи на послуги з перевезення пасажирів та багажу в міському електротранспорті (трамвай, тролейбус), які надає КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР», у розмірі 6,00 грн. за одне пасажироперевезення та у розмірі 6,00 грн. за перевезення багажу (одне місце), замість 4,00 грн. за кожну з цих послуг згідно з попереднім тарифом. Отже, у разі подальшого задоволення позовних вимог, сплачені за надання транспортних послуг кошти, буде фактично неможливо повернути чи відшкодувати користувачам з огляду на відсутність відповідного законодавчого регулювання цих правовідносин.

Колегія суддів вважає такі посилання позивача та суду першої інстанції не необгрунтованими та нелогічними, оскільки позовом не охоплюються вимоги щодо завдання матеріальної шкоди позивачу (або іншим особам) ані на час звернення до суду, ані у майбутньому.

Позивачем не доведено та судом першої інстанції не встановлено, чи взагалі оскаржуваним рішенням завдана будь-яка шкода Громадській організації «Платформа Громадський контроль», та які порушені чи оспорювані права або інтереси позивача, за захистом яких він звернутися до суду, треба бути поновлювати йому після розгляду справи по суті.

Судом першої інстанції також не встановлено т коло осіб, в інтересах яких звернувся позивач із позовом та заявою про забезпечення позову. Позивачем не зазначено та не надано доказів звернення бідь-яких третіх осіб до громадської організації про порушення їх прав оскаржуваним рішенням виконкому та проханням представляти їх інтереси у даній справі, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Проте, забезпечивши позов у спосіб, визначений в ухвалі, суд першої інстанції висловився по суті заявлених позовних вимог.

Дослідивши наведені у заяві та апеляційній скарзі відповідача аргументи, оцінивши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не наведено переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, наявності фактичних обставин , з якими позивач повязує застосування певного заходу забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150-154, 241-243, 294, 308, 312, 315, 317 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Дніпровської міської ради на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року у справі №160/7311/19 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2019 року у справі №160/7311/19 скасувати.

В задоволенні заяви Громадської організації «Платформа Громадський контроль» про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2019 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.Ю. Чумак