Справа № 640/19275/18
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 жовтня 2019 року

Київ

справа №640/19275/18

адміністративне провадження №К/9901/5951/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року (суддя Смолій І.В.)

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2019 року (судді: Парінов А.Б. (головуючий), Беспалов О.О., Федотов І.В.)

у справі № 640/19275/18

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління ДФС у Київській області

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі - ГУ ДФС у Київській області), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо опису його майна у податкову заставу, які полягають у прийнятті рішення від 19 жовтня 2018 року № 224 про опис майна у податкову заставу, у складанні та затвердженні акта опису майна від 19 жовтня 2018 року № 120, а також у письмовій пропозиції в формі листа від 22 жовтня 2018 року № 6501/10/10-36-52-07 про надання переліку активів, на які може бути розповсюджено право податкової застави;

- зобов'язати відповідача виключити з акта опису майна від 19 жовтня 2018 року №120 вказаний у ньому транспортний засіб.

Разом із адміністративним позовом ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії акта опису майна від 19 жовтня 2018 року № 120.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що дії відповідача щодо опису майна позивача у податкову заставу є очевидно протиправними; податкові зобов'язання є неузгодженими, оскільки податкові повідомлення-рішення, в яких такі податкові зобов'язання визначені, оскаржуються в судовому порядку. Крім того, позивач також звернув увагу суду, що вказаними діями відповідач явно порушує права позивача на розпорядження його майном, вказаним в акті опису від 19 жовтня 2018 року № 120, зокрема, позивач стверджує, що в подальшому це майно може бути реалізоване відповідачем, що унеможливить ефективний захист майнових прав позивача, порушених ГУ ДФС у Київській області.

Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 23 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2019 року, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовив.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач не надав до суду достатніх доказів на обґрунтування заяви та належних доказів наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову. На думку судів попередніх інстанцій, ознаки протиправності оскаржуваних дій відповідача та складення акта опису майна можуть бути встановлені при вирішенні справи по суті.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального права, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яке задовольнити заяву про забезпечення позову.

У відзиві на касаційну скаргу ГУ ДФС у Київській області вважає судові рішення законними та обґрунтованими, тому в задоволенні касаційної скарги просило відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, зокрема заяви про забезпечення позову, ОСОБА_2 на підтвердження доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії акта опису майна від 19 жовтня 2018 року № 120 не було надано жодних доказів, крім оскаржуваного рішення.

З огляду на це колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про те, що в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом із тим, зазначені позивачем у клопотанні про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, ОСОБА_2 не обґрунтовано, яким чином на дату звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову обмежується його право розпорядження відповідним майном. Жодних доказів на підтвердження вказаної обставини щодо реального обмеження його законних прав рішенням відповідача позивач до суду також не надав.

Отже, позивачем не доведено необхідність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням положень частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 не спростовують правильність доводів, якими мотивовані судові рішення, не дають підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова