Справа № 759/13291/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Новицької Ольги Євгенівни про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Інспектора управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Новицької Ольги Євгенівни (далі - відповідач), в якому просив суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ №1328836 від 14 липня 2019 року.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Інспектора управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Новицької Ольги Євгенівни щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Скасовано постанову Інспектора управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Новицької Ольги Євгенівни серія ЕАВ №1328836 від 14 липня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною 1 статті 122 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 12 серпня 2019 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції не було виконано обов'язку щодо надіслання копії позовної заяви на адресу відповідача, що унеможливлило викласти свої заперечення та надати відповідні докази до суду.

Крім того, звертає увагу на те, що визнання дій посадової особи щодо складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності незаконними або визнання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності неправомірною чинним законодавством не передбачено, відтак суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень.

Вказує, що Святошинським районним судом міста Києва від 12 серпня 2019 року не досліджено наявність скоєного позивачем правопорушення та прийнято незаконне та необґрунтоване рішення.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 14.07.2019 відносно позивача було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП за порушення п. 33 Правил дорожнього руху. Даною постановою на позивача накладено штраф у розмірі 255,00 гривен.

З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_2 14.07.2019 о 16 год. 36 хв., керував транспортним засобом Seat Ibiza, д.н.з. НОМЕР_1 в м. Дніпро по вул. Солончакова 199, порушив вимоги знаку 4.1, оскільки здійснив поворот праворуч та рух у зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п. 33 Правил дорожнього руху, тим самим скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Разом з тим, позивач вказує, що 14.07.2019 приблизно о 16-00 год він знаходився в автомобілі, який стояв на узбіччі дороги. Через деякий час до автомобіля, яким керував позивач під`їхав автомобіль патрульної поліції та попросив документи на автомобіль, поліс обов`язкового страхування, після чого інспектор склав оскаржувану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, що слугувало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не надано заперечення та відеозапис про вчинене позивачем правопорушення, доказів, які б свідчили про вчинення позивачем правопорушення, матеріали справи не містять, відтак наявні підстави для задоволення позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з приписами ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, ч. 1 ст.122 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до КУпАП, Закону України «Про Національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

У силу вимог п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого зокрема, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У той же час, відповідно до ч.1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань).

Згідно статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху,.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, у пункті 33 ПДР України встановлено перелік дорожніх знаків, серед яких знак 4.1 у розділі «Наказові знаки» встановлює «Рух прямо».

Як вбачається з оскаржуваної постанови, що 14.07.2019 о 16 год. 36 хв., позивач керував транспортним засобом Seat Ibiza, д.н.з. НОМЕР_1 в м. Дніпро по вул. Солончакова 199, та порушив вимоги знаку 4.1, оскільки здійснив поворот праворуч і рух у зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п. 33 Правил дорожнього руху, тим самим скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У силу вимог ч. 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За правилами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що встановлюють наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, та винність позивача у його вчиненні.

Згідно з ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконано.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду справа №660/575/16-а від 31 січня 2018 року.

Проте, в порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху передбачених ч.1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, апеляційна скарга жодним чином не містить обґрунтувань наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, визначеного у ч.1 ст. 122 КУпАП.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Враховуючи відсутність доказів порушення позивачем правил дорожнього руху, тому законні підстави для винесення оскаржуваної постанови були відсутні.

Отже, з наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не надано суду належних доказів вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення, та які б беззаперечно доводили факт порушення позивачем правил дорожнього руху, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про те, що всупереч вимогам статті 171 КАС України та частини 5 статті 251 КАС України судом першої інстанції не було виконано обов'язку щодо направлення копії позовної заяви з додатками та копії оскаржуваного судового рішення, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що копія позовної заяви разом з відповідними додатками, та ухвала про відкриття провадження у справі від 24.07.2019 про призначення справи на 12.08.2019 о 10.30 год. були надіслані на адресу інспектора управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Новицької Ольги Євгенівни - м. Дніпро, пл. Троїцька, 2-а та отримані уповноваженою особою Антоненко 05.08.2019, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 12).

Вказане свідчить про те, що відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, місце і час розгляду справи, не надав до суду першої інстанції будь-яких доказів в обґрунтування правомірності своїх дій, не направив обґрунтованих заперечень проти заявлених позовних вимог у строк, визначений ухвалою від 24.07.2019.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що враховуючи скорочені терміни розгляду даного категорії справ (десять днів) у відповідності до вимог статті 286 КАС України, загальні норми КАС України під час вирішення вказаної справи не можуть застосовуватись.

Крім того, у відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копія рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року була направлена 28.08.2019 на адресу відповідача: м. Дніпро, пл. Троїцька, 2-а та отримана 02.09.2019 уповноваженою особою Лебедь (а.с. 18).

Стосовно тверджень апелянта про непідсудність місцевим загальним судам питань стосовно дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень колегія суддів вважає помилковими, так як згідно частини 1 статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, вказана справа підсудна саме місцевому загальному суду як адміністративному.

Посилання апелянта на те, що дії щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані протиправними, та визнаючи дії відповідача неправомірними, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, колегія суддів відхиляє, зважаючи на таке.

Так, аналіз Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції №1395 в їх взаємодії із нормами Закону України «Про дорожній рух» та Закону України «Про національну поліцію» дають підстави для висновку про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених статтею 122 КУпАП.

Оскільки судом першої інстанції під час розгляду даної справи було встановлено недоведеність вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та скасовано постанову серії ЕАВ №1328836 від 14 липня 2019 року, тому, як наслідок правомірно визнано протиправними дії Інспектора щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді: