Справа № 1340/4983/18
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/4983/18
У Х В А Л А
про закриття провадження в частині позовних вимог
30 вересня 2019 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Мричко Н.І.,
за участі секретаря судового засідання Кулик С.В.,
представника позивача Вольського А.Б.,
представників відповідача Федуня А.І., Бандерич О.С., Шургота О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Навчально-спортивної бази зимових видів спорту Тисовець Міністерства оборони України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішень, -
встановив:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до начальника Навчально-спортивної бази зимових видів спору Тисовець Міністерства оборони України (далі Начальника НСБЗВС Тисовець МО України, Відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , третя особа), в якій просив суд визнати протиправним та скасувати:
- наказ начальника НСБ ЗВС Тисовець № 41 від 20.07.2018 року Про результати проведення службового розслідування по факту виявленої недостачі майна автомобільної служби, інженерної служби та надлишкового майна під час прийому-здачі справ та посади у начальника гаража прапорщика ОСОБА_1 ;
- акт службового розслідування від 20.07.2018, який, як офіційний документ, зобов`язував начальника бази до видачі вищевказаного наказу № 41;
- наряд № 503/13/49-ІМ на ремонт, виготовлення (обробку) від 28.07.2017;
- акт № 1 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1742211 від 23.04.2018;
- акт № 2 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1751711 від 23.04.2018;
- акт № 1 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1742211 від 28.07.2017;
- акт № 2 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1751711 від 28.07.2017.
Відповідно до частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, вказаним Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
При вирішенні питання про визначення судової юрисдикції щодо вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 1 та пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
З приписів зазначених норм законодавства слідує, що справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.
З матеріалів справи встановлено, що Позивач просить, зокрема, визнати протиправним та скасувати акт службового розслідування від 20.07.2018, оскільки вважає його офіційним документом, який зобов`язував начальника бази до видачі оскаржуваного наказу № 41.
Суд зазначає, що обов`язковою ознакою рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути оскаржене до суду, є те, що воно безпосередньо породжує певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.
Пропозиції та висновки, викладені у акті службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Судження про вчинені Позивачем дії та порушення законодавства є висновками за результатами проведеного службового розслідування. Такі твердження можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішення, в основу яких покладені викладені у висновку службового розслідування рекомендації.
Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Виходячи з наведеного, суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. Таким чином, відсутність правовідносин виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
Враховуючи положення чинного законодавства, під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму висновків цих органів офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших відносин і має обов`язковий характер для цих відносин.
Рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень КАС України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Відповідно до статті 4 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Усі рішення суб`єкта владних мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений законом.

Відповідно до статті 19 КАС України предметом розгляду в адміністративній справі можуть бути лише такі рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, з якими пов`язується виникнення прав та обов`язків у інших осіб.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що акт службового розслідування, складений 20.07.2018 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для Позивача, відтак не може бути предметом спору.

Відсутність спірних правовідносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт службового розслідування є носієм доказової інформації про виявлені порушення особою вимог законодавства, документом, на підставі якого керівником приймається відповідне рішення, а тому оцінка акту службового розслідування, в тому числі й оцінка дій службових осіб щодо його складання, можуть бути надані судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі вказаного акту.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 05.04.2019 у справі №817/3305/15 та від 14.08.2019 у справі 813/1183/16.

Так, Верховний Суд у вказаних постановах наголошує, що висновок службового розслідування не є документом, який містить норми права загальної або індивідуальної дії. Він не може створювати нових правових норм, доповнювати чи змінювати чинне законодавство та не має обов`язкового характеру для суб`єкта по відношенню, до якого він винесений.

Таким чином, оскаржуваний висновок не має обов`язкового характеру і не набуває статусу рішення у розумінні статті 19 КАС України, тому позовна вимога про скасування такого акта не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічного висновку суд дійшов і щодо позовних вимог про скасування наряду № 503/13/49-ІМ на ремонт, виготовлення (обробку) від 28.07.2017, акту № 1 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1742211 від 23.04.2018, акту № 2 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1751711 від 23.04.2018, акту № 1 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1742211 від 28.07.2017, акту № 2 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1751711 від 28.07.2017.

Суд зазначає, що вказані документи фіксують зміни у якісному стані шляхопрокладача та на їх підставі встановлюють доцільність використання окремих вузлів, приладів, запасних частин.

Отже, вказані документи, як і акт службового розслідування є виключно носіями доказової інформації, які самостійно не породжують жодних прав та обов`язків, відтак не є рішеннями суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС України.

Тлумачення поняття спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства наведено у правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 22.03.2018 у справі № 800/559/17, від 03.04.2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30.05.2018 року у справі № 9901/497/18.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що поняття спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства необхідно розуміти в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Відповідно до розділу 4 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставини кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю досліджувати - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі Краска проти Швейцарії встановлено: Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Згідно частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У зв`язку з наведеним, а також з огляду на те, що акт службового розслідування, наряд на ремонт, виготовлення (обробку) та акти зміни якісного стану шляхопрокладача не створюють безпосередньо для Позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків, спір щодо їх оскарження не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. З урахуванням наведеного, суд вважає, що провадження у частині цих позовних вимог слід закрити.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, оскільки між сторонами відсутні спірні правовідносини у розумінні статті 19 КАС України, суд вважає, що зазначена обставина згідно із пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України є підставою для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування акту службового розслідування від 20.07.2018, наряду № 503/13/49-ІМ на ремонт, виготовлення (обробку) від 28.07.2017, акту № 1 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1742211 від 23.04.2018, акту № 2 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1751711 від 23.04.2018, акту № 1 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1742211 від 28.07.2017, акту № 2 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1751711 від 28.07.2017.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати стягненню не підлягають, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 238, 239, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Навчально-спортивної бази зимових видів спорту Тисовець Міністерства оборони України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування акту службового розслідування від 20.07.2018, наряду № 503/13/49-ІМ на ремонт, виготовлення (обробку) від 28.07.2017, акту № 1 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1742211 від 23.04.2018, акту № 2 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1751711 від 23.04.2018, акту № 1 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1742211 від 28.07.2017, акту № 2 зміни якісного стану шляхопрокладача БАТ-М зав. № 1751711 від 28.07.2017.

Судові витрати поверненню не підлягають.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення з тими самими позовними вимогами не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали з урахуванням п.п. 15.5 п. 5 розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст ухвали складений 07.10.2019.

Суддя Мричко Н.І.