Справа № 200/10399/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року справа №200/10399/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року (повне судове рішення складено 27 серпня 2019 року у м. Слов`янську) у справі № 200/10399/19-а (суддя в І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, Бахмутської міської ради Артемівського міськрайонного суду Донецької області про встановлення наявності компетенції та зобов`язання вчинити дії щодо придбання житла,

У С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (далі - ТУ ДСА, відповідач-1), Бахмутської міської ради (відповідачі-2), третя особа - Артемівський міськрайонний суд Донецької області про встановлення наявності компетенції та зобов`язання вчинити дії щодо придбання житла.

В обґрунтування позову зазначила, що приступивши до виконання обов`язків судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області, з 05.04.2012 вона як особа, яка не має житла для постійного місця проживання у місті Бахмуті (Артемівську) має право на забезпечення службовим житлом за місцем знаходження суду Бахмутською (Артемівською) міською радою. Також наголошує, що на чисельні звернення щодо питання виділення відповідного бюджетного фінансування для придбання службового житла та забезпечення надання службового житла жодних позитивних для позивача рішень не прийнято, позиція відповідачів, викладена в листах ТУДСА, не має взагалі належного правового обґрунтуванням та є свідченням порушеного права на забезпечення службовим житловим, тому просила суд:

- встановити наявність компетенції ТУ ДСА та Бахмутської міської ради щодо здійснення спільних заходів, пов`язаних з пошуком на ринку нерухомості в місті Бахмуті Донецької області житла для потреб суддів суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Бахмут та Бахмутський район Донецької області (Артемівський міськрайонний суд Донецької області), та придбання цього житла за рахунок бюджетних коштів з метою віднесення його до категорії службового житла;

- зобов`язати відповідача-1 придбати у власність на протязі одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду окрему благоустроєну двокімнатну квартиру в місті Бахмуті Донецької області згідно з заявою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Шевченко Л.В. на надання службового житла від 14.02.2018 року;

- встановити на підставі ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий контроль за виконанням судового рішення в частині обов`язку ТУ ДСА придбати у власність на протязі одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду окрему благоустроєну двокімнатну квартиру в місті Бахмуті Донецької області згідно з заявою позивача на надання службового житла від 14.02.2018, зобов`язавши названого суб`єкта владних повноважень подати до суду у місячний строк з дня набрання рішення суду законної сили звіт про виконання судового рішення в частині придбавання у власність згаданої квартири.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року було відмовлено у відкритті провадження у цій справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України, а саме у зв`язку з тим, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати ухвалу місцевого та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення останнім норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування зазначено, що висновок Донецького окружного адміністративного суду, який став підставою для відмови у відкритті провадження у справі, що спір між сторонами виник у зв`язку з незабезпеченням позивача житлом як особи, що першочергово потребує поліпшення житлових умов, за фактом перебування його на обліку відповідача-2 в черзі громадян, які потребують поліпшення житлових умов, є неправильним, таким, що не відповідає обставинам виникнення спору у цій справі. А застосування практики Великої Палати Верховного Суду з підстав порушення правил предметної юрисдикції у справах щодо спорів про надання у користування житла військовослужбовцям не може бути обґрунтуванням неможливості розгляду позову судді Шевченко Л.В. про встановлення наявності компетенції та зобов`язання вчинити дії щодо придбання службового житла за правилами адміністративного судочинства.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

Частиною 2 статті 171 КАС України передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Частиною 1 статті 19 КАС України визначено справи у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У своїй постанові від 20.09.2018 у справі № 816/389/15-а, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що спір між сторонами виник у зв`язку з незабезпеченням позивача житлом як особи, що першочергово потребує поліпшення житлових умов.

Згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 488/1176/14-а зробила висновок про те, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки пов`язані поновленням порушеного права особи отримати житло, то такі спори відносяться до захисту цивільних (житлових) прав, незалежно від участі у справі суб`єктів владних повноважень як відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16, від 03 жовтня 2018 року у справі № 757/37024/15-а.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду, що спір у нинішній справі, що пов`язаний із захистом порушених житлових прав позивача, виник у сфері приватноправових відносин, не є публічно-правовим, а тому юрисдикція адміністративних судів, що встановлена статтею 19 КАС України, на нього не поширюється. Справа за цим позовом має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з вимогами ст. 170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції від 27 серпня 2019 року відповідає вимогам ст. 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги представника позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.4 ст.241, ч.5 ст.250, ст.310,, ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ст. 321, ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року у справі № 200/10399/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 07 жовтня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів: І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

І. В. Геращенко