Справа № 260/41/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7479/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_2,

секретаря судового засідання Цар М.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Гебеш С.А.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді о 09 год. 40 хв. 14 травня 2019 року, повне судове рішення складено 24 травня 2019 року, у справі № 260/41/19 за позовом ОСОБА_4 до Головного управління ДФС в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

04.01.2019 ОСОБА_3 звернувся в суд в інтересах ОСОБА_4 з позовом до Головного управління ДФС в Закарпатській області, просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.11.2018 №Ф-3484-51.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач згідно з витягом з ЄДРПОУ (код ЄДРПОУ НОМЕР_1, місце знаходження: 90200,Закарпатська область, м.Берегово, вул.Степова,10) з 15.03.2005 зареєстрований як фізична особа-підприємець і станом на день розгляду даної справи відомостей щодо припинення підприємницької діяльності позивачем не надано та в ході судового розгляду судом не здобуто. З реєстраційної справи субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) мешканця 90200, вул. Степова, 10, м. Берегово, Закарпатська область, Україна, судом першої інстанції встановлено, що позивач підприємницьку діяльність не припиняв, а отже здійснює підприємницьку діяльність із вищезазначеним ідентифікаційним кодом та із вищезазначеними видами діяльності. Суд першої інстанції дійшов висновку, що незалежно від того, чи отримував ОСОБА_4 доходи та чи здійснював фактично підприємницьку діяльність, він є платником єдиного внеску з 01.01.2017 по сьогоднішній день, а не як вказує позивач понад 13 років. Позиція стосовно того, що позивач відмовився від бажання здійснити реєстрацію його як підприємця, на переконання суду першої інстанції, не підтверджена жодними доказами.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що 15.03.2005 процедура реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця була зупинена, оскільки вказаний номер облікової картки платника податків був помилковим. Скаржник вказує, що 31.03.2005 позивачу органом державної податкової служби присвоєний вірний номер облікової картки платника податків. Зазначає, що податковий орган знав про недостовірну інформацію у реєстрі, але не вживав будь-яких заходів щодо виправлення таких недостовірних даних.

Головне управління ДФС в Закарпатській області подало відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що жодним законодавчим актом не передбачено обовязку повідомляти платника про необхідність внесення змін до особистих реєстраційних даних субєкта підприємницької діяльності. Крім того, вказує, що незалежно від того чи отримував позивач доходи та чи здійснював фактично підприємницьку діяльність, позивач є платником єдиного внеску з 01.01.2017.

В судовому засіданні 16.09.2019 представник позивача та позивач апеляційну скаргу підтримали, відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

В судове засідання 30.09.2019 учасники справи не зявились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 230 КАС України секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Судом першої інстанції згідно витягу з ЄДРПОУ встановлено, що ОСОБА_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1, місце знаходження: 90200, Закарпатська область, м.Берегово, вул.Степова,10) з 15.03.2005 зареєстрований як фізична особа-підприємець з наступними видами діяльності: основний КВЕД 50.20.2 - технічне обслуговування та ремонт автомобілів за замовленням населення та іншими видами КВЕД 45.34.1 установлення огороджень і поручнів, КВЕД 45.21.1 інші спеціалізовані будівельні роботи (а.с.15-16).

22.11.2018 ГУ ДФС в Закарпатській області винесено вимогу про сплату недоїмки №Ф-3484-51, якою повідомлено ОСОБА_4, що станом на 31.10.2018 за ним рахується заборгованість зі сплати недоїмки в розмірі 15819,54 грн. (а.с.12).

Вважаючи дану вимогу протиправною та такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства, позивач оскаржив її у судовому порядку.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.4 ст.8 Закону № 2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування Податковим кодексом України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

На підставі п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску. Платники єдиного внеску зобов'язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI).

Згідно з п. 65.10.8 ст. 65 Податкового кодексу України (далі ПК України), внесення до Державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи здійснюється у разі анулювання чи скасування згідно із законодавством свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження підприємницької або незалежної професійної діяльності, - з дати такого анулювання чи скасування.

Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов'язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №2464-VI органи доходів і зборів мають право, серед іншого: отримувати безоплатно від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання і від осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату єдиного внеску, а також інші відомості, необхідні для виконання органами доходів і зборів функцій, передбачених цим Законом.

В ч.1 ст.25 Закону №2464-VI зазначено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п. 4. ст. 5 вказаного Закону обов'язки платників єдиного внеску виникають з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» або з початку провадження відповідної діяльності.

Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі Інструкція №449), розділ VI якої регулює порядок стягнення заборгованості з платників.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи) (пункт 4 розділу VI Інструкції №449).

Отже, лише ті фізичні особи, які зареєстровані відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» є платники єдиного внеску та зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 березня 2005 року громадянин ОСОБА_4 звернувся до державного реєстратора виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області із заявою про реєстрацію його фізичною особою - підприємцем, але так як вказаний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 був помилковий, Державний реєстратор зупинив процедуру реєстрації та направив позивача до органів державної податкової служби для з'ясування обставин, при цьому завершивши процедуру реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності.

Як це вбачається з зі спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22.11.2018 №Ф-3484-51, в такій мається посилання на платника - ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, дата народження платника 27.06.1982, адреса проживання - Закарпатська область, м.Берегове, вул. Степова,10.

Проте, як це встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 02.06.1999 у Державному реєстрі за реєстраційним номером облікової картки платників НОМЕР_2.

В свою чергу, у Державному реєстрі 19.08.1997 за реєстраційним номером облікової картки платників НОМЕР_1 зареєстровано особу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно відповіді ДПС України, за даними Державного реєстру, реєстраційний номер облікової картки платників НОМЕР_1 закрито та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований у Державному реєстрі за реєстраційним номером облікової картки платників НОМЕР_2.

Вказані обставини, на переконання суду апеляційної інстанції дають можливість дійти висновку, що відомості, які зазначені у спірній вимозі, та яку просить скасувати позивач, частково не відповідають відомостям, які ідентифікують особу позивача, а тому покликання суду першої інстанції на нездійснення позивачем понад 13 років підприємницької діяльності з підстав не отримання ОСОБА_4 доходу, а так само, не здійснення ним фактичної підприємницької діяльності, оскільки такий є платником єдиного внеску з 01.01.2017 по сьогоднішній день, є помилковими, оскільки факт реєстрації позивача субєктом підприємницької діяльності субєктом владних повноважень не доведено.

Помилковими є також висновки суду першої інстанції щодо хибності позиції позивача стосовно того, що він відмовився від бажання здійснити реєстрацію його як підприємця з таких підстав.

15 березня 2005 року громадянин ОСОБА_4 звернувся до державного реєстратора виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області із заявою про реєстрацію його фізичною особою - підприємцем, але номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 був помилковий, оскільки 02.06.1999 позивача зареєстровано у Державному реєстрі за реєстраційним номером облікової картки платників НОМЕР_2, що було встановлено Державний реєстратор та зупинено процедуру реєстрації і направлено позивача до органів державної податкової служби для з'ясування обставин, а тому, на переконання суду апеляційної інстанції, завершення процедури реєстрації позивача як суб'єкта підприємницької діяльності не доводить легітимність такої реєстрації та її правових наслідків.

Помилковим є, також, висновок суду першої інстанції щодо того, що 31 березня 2005 року позивачу органом державної податковий служби присвоєний вірний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2, оскільки такий номер присвоєно позивачу ще 02.06.1999.

На підставі встановлених фактичних обставин, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суду першої інстанції дійшов до помилкових висновків щодо здійснення позивачем підприємницької діяльності із ідентифікаційним кодом НОМЕР_1 та із вищезазначеними видами діяльності відповідно до матеріалів реєстраційної справи субєкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) мешканця 90200, вул. Степова, 10, м. Берегово, Закарпатська область, Україна, яку не припиняв.

Зважаючи на те, що позивач при реєстрації субєктом підприємницької діяльності подав ідентифікаційний код - НОМЕР_1, за наявності реєстрації за ним станом на 02.06.1999 у Державному реєстрі за реєстраційним номером облікової картки платників НОМЕР_2, враховуючи порушення процедури реєстрації позивача як суб'єкта підприємницької діяльності, яка не доводить легітимність такої реєстрації та її правових наслідків, а тому вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15 819,54 грн. є протиправною, прийнятою з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На переконання суду апеляційної інстанції обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не виконано.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.317 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Керуючись статтями 230, 241, 242, 243, 308, 310, 317, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі №260/41/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до Головного управління ДФС в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.11.2018 №Ф-3484-51.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Закарпатській області (місцезнаходження : вул.Волошина, 52, м.Ужгород, Закарпатська область, 88000, ідентифікаційний код юридичної особи 39393632) на користь ОСОБА_4 (місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви відповідно до квитанції №0.0..1 від 31.12.2018 та 1057,20 грн. (тисячу пятдесят сім гривень двадцять копійок) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги відповідно до квитанції про сплату №6565 від 06.08.2019.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 04.10.2019