Справа № 520/492/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 р.Справа № 520/492/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання: Ващук Ю.О.

представника відповідача - Єрохіна І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Ізюмський тепловозоремонтний завод" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 року (суддя Горшкова О.О.; м. Харків; повний текст рішення складено 17.04.2019) по справі № 520/492/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Ізюмський тепловозоремонтний завод"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВП Ізюмський тепловозоремонтний завод" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 21.09.2018 р. № щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем ПДВ із вироблених в Україні товарів на загальну суму 90568.75 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням на суму 72455,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 18113,75 грн., та № щодо зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ із вироблених в Україні товарів на загальну суму 387802,00 грн., прийняті у відношенні Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Ізюмський теплоремонтний завод''.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 21.09.2018 р. № та № ґрунтуються на помилкових судженнях суб`єкта владних повноважень, що викладено в акті перевірки, про нереальність здійснення господарських операцій зі спірним контрагентом, наполягав на правильності обчислення податкових зобов`язань з податку на додану вартість, так як позивач не допускав порушень вимог Податкового кодексу України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Ізюмський тепловозоремонтний завод" - залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що реальність господарських операцій між ТОВ "ВП ІТРЗ" з ТОВ "Брокер Хаус" за перевіряємий контролюючим органом період повістю підтверджується наданими до перевірки та наявними у матеріалах справи первинними документами податкового та бухгалтерського обліку. Вказує, що ТОВ "ВП ІТРЗ" виконано всі умови для формування податкового кредиту, а оскаржені рішення відповідача є неправомірними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі направлення від 15.08.2018 року № 7762 та наказу від 03.08.2018 року № 5590 ГУ ДФС у Харківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "ВП Ізюмський тепловозоремонтний завод" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за господарськими взаємовідносинами з ТОВ "Брокер хаус" за лютий 2016 року та подальшого ланцюга постачання та подальшої реалізації товарів (робіт, послуг), отриманих від вищезазначеного контрагента - постачальника, відображення здійснених фінансово - господарських операцій у податковій звітності.

Результати перевірки оформлені актом № 3626/20-40-14-17-19/39466773 від 29.08.2018 року, яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме: п. 198.1. п. 198.2. п. 198 3, п. 198.6 ст. 198. п. 201.1, п. 201 7 ст. 201 ПК України в результаті занижено ПДВ всього у сумі 72455 грн., у тому числі за лютий 2016 року в сумі 72455 грн., а також завищено суму від`ємного з значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за лютий 2016 року в сумі 387802 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки, ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 21.09.2018 р. № щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем ПДВ із вироблених в Україні товарів на загальну суму 90568.75 гри., у тому числі за податковим зобов`язанням на суму 72455,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 18113,75 грн., та № щодо зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ із вироблених в Україні товарів на загальну суму 387802,00 грн., прийняті у відношенні Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Ізюмський теплоремонтний завод''.

Позивач, не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями Головного управління ДФС у Харківській області від 21.09.2018 р. № та № звернувся до ДФС України зі скаргою.

Рішенням ДФС України від 19.11.2018 року № 37511/6-/99-99-11-01-01-25 податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 21.09.2018 р. № та № залишено без змін, а скаргу ТОВ "ВП Ізюмський теплоремонтний завод'' - залишено без задоволення.

З огляду на вищезазначене, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження проведення ТОВ " ВП ІТРЗ" оплати на користь ТОВ "Брокер Хаус" за придбані ТМЦ, (як то платіжних доручень, банківських виписок, тощо), тобто позивачем не підтверджено факт вибуття грошових активів на покупку деталей, а також не надано жодних доказів (зокрема, прихідних ордерів, актів приймання - передачі основних засобів, інвентаризаційного опису необоротних активів, оборотно - сальдових відомостей, тощо) на підтвердження того, що придбані ТМЦ були оприбутковані на балансі ТОВ " ВП ІТРЗ" у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІV, тобто позивачем не підтверджено фактичну наявність ТМЦ, згідно договору від 23.02.2016 року № 23/02.

З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку, що господарські операції між ТОВ "ВП ІТРЗ" та ТОВ "Брокер хаус" не мали реального характеру, не призвели до змін майнового стану позивача, а надані позивачем документи бухгалтерського обліку не підтверджують фактичне виконання укладеного договору щодо постачання запчастин для залізничного транспорту та їх використання у господарській діяльності товариства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог п.2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів із метою використання таких товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платника податку. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Матеріали справи свідчать, що між ТОВ «ВП ІТРЗ» (покупець) та ТОВ "Брокер хаус" (продавець) укладено договір поставки від 23.02.2016 року № 23/02, предметом якого є поставка запчастин для залізничного транспорту (а.с. 22-23).

Відповідно до п. 2.2. договору, загальна кількість товару - асортимент та кількість кожної окремої партії вказується в рахунку - фактурі.

Право власності на товар переводить від продавця до покупця в момент підписання видаткової накладної (п. 5.3 Договору).

Приймання товару за кількістю і якістю здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо - технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю № П-6 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо - технічного призначення і товарів народного споживання за якістю № П-7 (п. 6.2 договору).

На виконання умов даного договору складено видаткові накладні: № 134 від 29.02.2016 р. на загальну суму товару 264324,90 грн., № 135 від 29.02.2016 р. на загальну суму товару 264690,80 грн., № 136 від 29.02.2016 р. на загальну суму товару 265202,06 грн., № 137 від 29.02.2016 р. на загальну суму товару 267068,47 грн., № 138 від 29.02.2016 р. на загальну суму товару 267996,48 грн., № 139 від 29.02.2016 р. на загальну суму товару 268564,92 грн., № 140 від 29.02.2016 р. на загальну суму товару 272448,00 грн., № 141 від 29.02.2016 р. на загальну суму товару 293155,38 грн., № 142 від 29.02.2016 р. на загальну суму товару 298097,52 грн., № 143 від 29.02.2016 р. на загальну суму товару 300016,24 грн., а також податкові накладні на відповідні суми: № 134 від 29.02.2016 р., № 135 від 29.02.2016 р., № 136 від 29.02.2016 р., № 137 від 29.02.2016 р., № 138 від 29.02.2016 ц № 139 від 29.02.2016 р., № 140 від 29.02.2016 р., № 141 від 29.02.2016 р., № 142 від 29.02.2016 р., № 143 від 29.02.2016 р.

Крім того, ТОВ "ВП ІТРЗ" надано до матеріалів справи копії акту про приймання матеріалів № 1 від 01.03.2016 р., акту списання № 1 від 01.03.2016 р., журналу-ордеру по рахунку 36, 63.1, 68.5 за період 01.12.16-31.10.16, що підтверджують факт здійснення господарських операції щодо отримання товару від ТОВ "Брокер хаус" та оприбуткування їх на балансі ТОВ " ВП ІТРЗ".

Транспортування придбаних ТМЦ здійснено самостійно ТОВ "ВП ІТРЗ", що підтверджується товарно-транспортною накладною та договором із перевізником ФОП ОСОБА_1 № 24/02 від 24.02.2016 року (а.с. 60-62).

Розрахунки між сторонами здійснювались у безготівковій формі, на підтвердження чого позивачем надано до перевірки платіжні доручення, які відображені в акті перевірки: № 262 від 02.03.2016, № 278 від 10.03.2016, № 289 від 14.03.2016, № 292 від 14.03.2016, № 295 від 15.03.2016, № 298 від 16.03.2016, № G0328O96OF від 28.03.2016, № 314 від 29.03.2016, № 327 від 07.04.2016, № 333 від 13.04.2016, № 336 від 14.04.2016, № 353 від 27.04.2016, № 365 від 11.05.2016, № 403 від 29.06.2016, № 404 від 01.07.2016, № 414 від 08.07.2016, № 420 від 15.07.2016, № 430 від 28.07.2016, № 440 від 12.08.2016, № 450 від 31.08.2016, всього на суму 2742486,03 грн.

Крім того, до перевірки надано квитанції ТОВ "Брокер хаус" до прибуткових касових ордерів № 43 від 21.07.2016, № 48 від 27.07.2016 на суму 19058,10 грн.

Відповідно до журналу-ордера по рахунку 631 станом на дату складання акту перевірки відсутня кредиторська заборгованість по контрагенту-постачальнику ТОВ "Брокер хаус", що спростовує висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження проведення ТОВ " ВП ІТРЗ" оплати на користь ТОВ "Брокер Хаус" за придбані ТМЦ.

Необхідність укладення вищезазначеного правочину від 23.02.2016 року № 23/02, як зазначив позивач, зумовлена потребою виконання ТОВ «ВП ІТРЗ» своїх зобов`язань перед ВАТ "ІТРЗ", Корпорацією "Міжрегіональний промисловий союз", ТОВ "Трансвест Холдинг" щодо виконання робіт по ремонту тепловозів, колісних пар тягового рухомого складу згідно договорів підряду та виконання робіт № 2 від 02.04.2015 року, № 48 від 01.07.2015 року, № 7/2015 від 01.07.2015 року (а.с. 76-99).

На підтвердження обставин використання у власній господарській діяльності придбаних у ТОВ "Брокер Хаус" товарів, позивачем надано копії акту про приймання матеріалів № 1 від 01.03.2016 р., акту списання № 1 від 01.03.2016 р., журналу-ордеру по рахунку 36, 63.1, 68.5 за період 01.12.16-31.12.16, довідку про використання запчастин для залізничного транспорту, а також докази виконання ремонтних робіт по договорам, укладеним ТОВ "ВП ІТРЗ" в 2015 році та протягом 2016 року - копію рахунків № 71 від 16.12.2016 р., № 72 від 26.12.2016 р., № 73 від 28.12.2016 р., № 74 від 29.12.2016 р. та актів прийому-передачі наданих послуг, виконаних робіт від 30.12.2016 р. по Договору № 2 від 02.04.2015 р. з контрагентом ВАТ "ІТРЗ"; копію рахунку № 7 від 30.03.2016 р. та акту виконаних робіт від 30.03.2016 р. по Договору № 48 від 01.07.2015 р. з контрагентом Корпорація "Міжрегіональний промисловий союз"; копія рахунку № 6 від 30.03.2016 р. та акту виконаних робіт від 30.03.2016 р. по Договору № 7 від 01.07.2015 р. з контрагентом ТОВ "Трансінвест".

Як вбачається з матеріалів справи, всі перелічені суми ПДВ, віднесені позивачем до складу податкового кредиту у відповідних звітних періодах, підтверджені податковими накладними, які складені на підставі договору, відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України та зареєстровані контрагентом позивача в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Доказів фактичного нездійснення господарських операцій, суми по яких позивачем включено до складу податкового кредиту при обчисленні податку на додану вартість за спірний період та валових витрат, відповідачем по справі не надано. Наявні в матеріалах судової справи та досліджені в ході судового розгляду первинні документи за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред`являються до первинних документів, доказів недостовірності даних в цих документах відповідачем не надано.

Посилання податкового органу на отриману податкову інформацію стосовно контрагента позивача, дані ЄРПН, згідно яких ТОВ "Брокер Хаус" в поданих податкових деклараціях з ПДВ задекларовано всього податкового кредиту в сумі 30 856 049,83 грн., невідповідність придбаних та реалізованих ТОВ "Брокер хаус" товарів, а також наявність кримінальних проваджень, відповідно до яких ТОВ "Брокер Хаус" має ознаки фіктивності, колегія суддів зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява №803/02), «Булвес АД проти Болгарії» (2009 рік, заява №3991/03) і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, зазначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Таким чином, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод, або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та невизнання понесених витрат. При цьому, такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, та повинні бути підтвердженими належними і достатніми доказами.

В контексті викладеного, обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що позивач як платник податків діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які могли допустити його контрагенти, або ж про те, що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій було одержання позивачем податкової вигоди, контролюючий орган під час розгляду справи не навів, а судом не встановлено.

При цьому, колегія суддів вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні положень статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем в акті перевірки не наведено доказів: неможливості проведення господарських операцій з урахуванням фізичних характеристик товару, просторових та часових факторів, економічних чинників; відсутності руху активів у процесі здійснення господарських операцій; відсутності зміни стану та структури активів, зобов`язань чи власного капіталу сторін правочинів; отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об`єктивної можливості отримати майнову вигоду від цих операцій в інший спосіб; отримання позивачем товарів (робіт, послуг) від іншої особи ніж сторона за правочином.

Стосовно доводів податкового органу про існування досудових розслідувань у кримінальних провадженнях, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тому, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, інформація щодо контрагента позивача про наявність зареєстрованих в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвал в рамках кримінальних проваджень за ознаками кримінальних правопорушень не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

При цьому, на момент проведення податкової перевірки та фіксації її наслідків, а також станом на час розгляду даної справи як в суді першої інстанції та і в суді апеляційної інстанції, вироки щодо контрагентів позивача відсутні, а тому матеріали розслідувань за вказаними кримінальними провадженнями не можуть враховуватись як докази у даній справі, тоді як належним доказом, в даному випадку, могли би бути виключно вироки суду щодо недійсності (нікчемності) правочинів, первинних документів, визначення правомірності формування податкового кредиту та щодо порушення ним податкового законодавства, що набули законної сили, щодо вчинення ними кримінальних правопорушень.

Отже, факт порушення кримінальних справ відносно контрагентів позивача не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Крім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження факту отримання послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені виконавцем, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018 по справі № 826/6280/13-а, від 20.02.2018 по справі №813/4931/13-а та від 06.02.2018 по справі №802/4940/14.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивачу, як платнику податку було відомо про можливі порушення з боку його контрагентів, а також те, що метою позивача було здійснення господарських операцій з даним підприємством для одержання податкової вигоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє наведені доводи відповідача та приходить до висновку, що позивачем було дотримано вимоги Податкового кодексу України з реалізації права на податковий кредит по операціях із ТОВ "Брокер Хаус" у лютому 2016 року, позивачем подано декларації з ПДВ. Задекларовані позивачем суми підтверджені наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесених податкових повідомлень - рішень належним чином в суді не довів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження обставин, на які посилається відповідач, вказуючи на безтоварність господарських операцій позивача з його контрагентом, суб`єктивний та оціночний характер доводів, якими це підтверджується, наявність первинних документів та інших доказів на підтвердження товарності правочину, укладеного з вказаним контрагентом, колегія дійшла висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення відповідача від 21.09.2018 р. № та № є протиправними та підлягають скасуванню, та вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність реального характеру господарських операцій між ТОВ "ВП ІТРЗ" та ТОВ "Брокер хаус" та відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "ВП ІТРЗ".

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, про які зазначено вище, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Ізюмський тепловозоремонтний завод" задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 року по справі № 520/492/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Ізюмський тепловозоремонтний завод" - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 21.09.2018 р. № та № .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 08.10.2019 року