Справа № 1.380.2019.002025
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.002025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2019 року зал судових засідань № 2

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Тронки О.В.,

представників позивача Курта П.П., Іванко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_3 до Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" про визнання протиправними дій, скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивач) до Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області , місцезнаходження: 82600, Львівська область, м. Сколе, вул. Чайківського, 6 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними дії державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області під час відкриття виконавчого провадження № 50560561 та проведенні виконавчих дій.

Ухвалою від 02.05.2019 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 15.05.2019 суддя прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, а також залучив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" , місцезнаходження: 01001, м. Київ, пров. Шевченка, 12 (далі - третя особа).

Ухвалою від 27.06.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд відмовив у прийнятті до провадження заяви позивача від 27.05.2019 про збільшення позовних вимог.

Ухвалою від 17.09.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд прийняв до провадження в частині заяву позивача від 16.09.2019 про уточнення позовних вимог, а саме:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відкриття виконавчого провадження №50560561 від 22.03.2016;

- визнати протиправними всі дії державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, вчинені ним у виконавчому провадженні №50560561.

Ухвалою від 17.09.2019 суд відмовив у задоволенні заяви відповідача та третьої особи про залишення позову без розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент здійснення виконавчого провадження), оскільки прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2016 на виконання виконавчого напису №2282 від 27.09.2007, коли відповідно до Тимчасового порядку підлягало реалізації все рухоме і нерухоме майно, крім земельних ділянок, тобто нормативного врегулювання питання реалізації земельної ділянки під час здійснення виконавчого провадження не було, а отже існували обставини передбачені законом, що виключали можливість здійснення виконавчого провадження. Крім цього, позивач зазначив, що відповідач умисно відкрив виконавче провадження саме зі стягнення боргу, а не зі стягнення боргу шляхом звернення стягнення на земельні ділянки, для того, щоб стягувач не пропустив строк для подання останнього повернення виконавчого документа (постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.03.2015). До того ж, не можна вважати граматичною помилкою фактичне доповнення найменування пункту «про» постанови про відкриття виконавчого провадження.

23.05.2019 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову. Відзив обґрунтований тим, що на підставі Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент здійснення виконавчого провадження) на підставі заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження за №104/87/189 зареєстровано виконавче провадження №50560561. Згідно з ЄДРВП 22.03.2016 державним виконавцем винесено загальну постанову з затвердженням (постанову про виправлення допущених помилок у виконавчому провадженні), оскільки при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем допущено помилку у найменуванні пункту «Про». Постанова про виправлення допущених помилок у виконавчому провадженні не впливає на винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки необхідність стягнення суми боргу залишається, а встановлюється спосіб стягнення, а саме шляхом звернення стягнення. Відповідач виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» з наданням строку для повторного пред'явлення до 25.04.2017. Припущення позивача про те, що відповідач умисно відкрив виконавче провадження, щоб стягувач не пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання є хибним, з огляду на ч.3 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на момент вчинення виконавчих дій).

24.05.2019 представник третьої особи подала пояснення на позовну заяву, в яких проти позову задоволення позову заперечила. У поясненнях зазначила, що норми Закону України «Про виконавче провадження» в їх сукупності свідчать про те, що відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача та на підставі виконавчого документа, якщо не закінчився строк пред'явлення такого до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим вказаним Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, є обов'язком державного виконавця і не містить заборони на відкриття виконавчого провадження. При винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2016 відповідач врахував факт переривання строку пред'явлення виконавчого напису нотаріуса до виконання та його повторне пред'явлення в межах річного строку після його повернення, а тому відсутні підстави, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для відмови у відкритті виконавчого провадження. При цьому, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання переривається і в разі відмови у відкритті виконавчого провадження. Таким чином, в Законі України «Про виконавче провадження» відсутні норми, які б забороняли державному виконавцю здійснювати дії стосовно відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа про звернення стягнення на земельні ділянки як предмет іпотеки у зв'язку з неможливістю їх реалізації відповідно до Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.12.2015 №2710/5, а отже оскаржена постанова є законною та обґрунтованою.

26.06.2019 позивач подав відповідь на відзив, в якій виклав ті ж аргументи, що і у позовній заяві.

09.07.2019 представник третьої особи подала пояснення щодо відповіді на відзив, в яких зазначила ті ж заперечення щодо позовних вимог, що і у поясненнях від 24.05.2019.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги. Просили суд позов задовольнити повністю.

В судове засідання відповідач явку представника не забезпечив, належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

В судове засідання третя особа явку представника не забезпечила, належним чином повідомлена про час, дату і місце розгляду справи, заяв про розгляд справи без її участі до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

22.03.2016 відповідач на підставі заяви третьої особи від 21.03.2016 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №50560561.

12.04.2016 відповідач виніс постанову про виправлення допущених помилок у виконавчому провадженні, згідно з якою допущену граматичну помилку у постанові про відкриття виконавчого провадження №50560561 від 22.03.2016, а саме: у найменуванні пункту «про», виправлено з стягнення боргу 1305648,45грн., на стягнення боргу 1305648,45грн. шляхом звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована в с. Тухля Сколівського району для будівництва та обслуговування жилого будинку, земельну ділянку площею 0,0600 га, яка розташована в с. Волосянка Сколівського району для будівництва та обслуговування жилого будинку, земельну ділянку площею 0,0760 га, яка розташована в с. Волосянка Сколівського району для будівництва та обслуговування жилого будинку.

25.04.2016 відповідач виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач, вважаючи протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження №50560561 від 22.03.2016 (далі - оскаржена постанова), а також всі дії відповідача у виконавчому провадженні №50560561, звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті, суд виходив з такого.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, чинний на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у вказаному Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених вказаних Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (ч.ч. 1, 2 ст.2 Закону України № 606-XIV).

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і вказаним Законом (абз.1 ч.2 ст.11 Закону України № 606-XIV).

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 Закону України № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 вказаного Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частина 1 ст.22 Закону України № 606-XIV встановлює строки протягом яких виконавчий документ може бути пред'явлений до виконання, а саме:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 25 Закону України № 606-XIV встановлює обов'язок державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим вказаним Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

З аналізу наведених положень можна зробити висновок, що державний виконавець виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, якщо (сукупність умов):

1) не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання (у спірних правовідносинах строк пред'явлення 1 рік);

2) виконавчий документ відповідає вимогам, передбаченим вказаного Законом, тобто відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, викладені в ч.1 ст.26 Закону України № 606-XIV;

3) виконавчий документ пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Як встановив суд 22.03.2016 відповідач виніс оскаржену постанову за заявою стягувача.

Надаючи оцінку аргументам позивача про те, що відповідач виніс оскаржену постанову на виконання виконавчого напису, коли відповідно до Тимчасового порядку підлягало реалізації все рухоме і нерухоме майно, крім земельних ділянок, тобто не було нормативного врегулювання питання реалізації земельної ділянки під час здійснення виконавчого провадження, а отже існували обставини передбачені законом, що виключали можливість здійснення виконавчого провадження, суд зазначає таке.

За виконавчим написом №2282 від 27.09.2007 запропоновано звернути стягнення на земельні ділянки, що належать на праві власності позивачу.

Як встановив суд згідно з постановою про виправлення від 12.04.2016 допущену граматичну помилку у постанові про відкриття виконавчого провадження №50560561 від 22.03.2016, а саме: у найменуванні пункту «про», виправлено зі стягнення боргу 1305648,45грн., на стягнення боргу 1305648,45грн. шляхом звернення стягнення на земельні ділянки.

Таким чином, у виконавчому провадженні №50560561 стягнення боргу відбувалось шляхом звернення стягнення на земельні ділянки.

Відповідно до ч.8 ст.54 Закону України № 606-XIV примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

В ст. 41 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог вказаного Закону.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.26 Закону України № 606-XIV державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших, передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Суд вважає, що відсутність нормативного врегулювання питання реалізації земельних ділянок під час здійснення виконавчого провадження не є підставою, передбаченою п.8 ч.1 ст.26 Закону України № 606-XIV для відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки така обставина не передбачена законом. Крім цього, слід погодитися з доводами представника третьої особи про те, що Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 № 2710/5 регулює порядок та механізм реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, та не може визначати додаткові права та обов'язки державного виконавця щодо відкриття чи відмови у відкритті виконавчого провадження.

Посилання позивача на те, що відповідач умисно відкрив виконавче провадження саме щодо стягнення боргу, а не щодо стягнення боргу шляхом звернення стягнення на земельні ділянки для того, щоб стягувач не пропустив строк для подання останнього повернення виконавчого документа (постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.03.2015) суд не бере до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.23 Закону України № 606-XIV строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч.2 ст.23 Закону України № 606-XIV).

З наведених положень вбачається, що строки виконавчого документа перериваються його пред'явленням незалежно від того чи державний виконавець повернув виконавчий документ чи відмовив у відкритті виконавчого провадження. Таким чином, з дати пред'явлення виконавчого документа до виконання - 21.03.2016 - строк його пред'явлення перерваний, а отже доводи позивача в цій частині є необґрунтованими.

Щодо посилання позивача на те, що не можна вважати граматичною помилкою фактичне доповнення найменування пункту «про» постанови про відкриття виконавчого провадження, то суд зазначає, що фактично позивач не погоджується з постановою про виправлення помилки від 12.04.2016, проте предметом позову у справі є постанова про відкриття виконавчого провадження та всі дії у виконавчому провадженні №50560561, а не постанова про виправлення помилки від 12.04.2016. З огляду на це, суд відхиляє вказані аргументи позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження №50560561 від 22.03.2016 винесена на підставі та у відповідності до Закону України № 606-XIV.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними всіх дій відповідача щодо виконавчого провадження №50560561, суд зазначає, що представники позивача в судовому засіданні пояснили, що у випадку визнання судом протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, на їхню думку, всі наступні дії відповідача не створюють правових наслідків. У зв'язку з тим, що суд дійшов висновку про правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження, то підстави для визнання протиправними всіх дій відповідача щодо виконавчого провадження №50560561 відсутні.

Додатково суд звертає увагу на те, що постановою відповідача від 25.04.2016 у ВП №50560561 виконавчий документ повернутий стягувачеві (третій особі), тобто на виконанні у відповідача виконавчий документ не перебуває.

Щодо аргументів позивача про те, що як оскаржена постанова, так і інші документи, прийняті у виконавчому провадженні, надсилались йому за неналежною адресою, суд зазначає, що такі обставини в контексті спірних відносин не впливають на правомірність оскарженої постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245, 287 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_3 до Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" про визнання протиправними дій, протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.Г. Гулик