Справа № 826/5388/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5388/18 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.05.2017 №45143-1305, податкову вимогу від 05.03.2018 №42329-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 05.03.2018 №42329-17.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2019 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача повністю, оскільки вважає, що зазначене рішення судом першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Також, апелянт вказує на помилковість висновку суду першої інстанції про наявність подвійного оподаткування земельним податком однієї земельної ділянки, та застосування статті 102 Податкового кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що при постановленні рішення судом першої інстанції було повно досліджено усі обставини справи та дано належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам. Крім того, позивач вказує на те, що апеляційна скарга не містить обґрунтувань, які б підтверджували порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником 85/100 частини нежилого приміщення НОМЕР_1, загальною площею 273, 20 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 08.05.2008 зареєстрованим за №749 (а.с.20-22).

05.05.2017 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №45143-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у сумі 58652, 28 грн.

В результаті несплати позивачем визначеного оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням грошового зобов`язання, податковим органом було винесено податкову вимогу від 05.03.2018 №42329-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 05.03.2018 №42329-17.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що в разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У пп. 269.1.1, 269.1.2 п. 269 ст. 269 ПК України визначено, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з пп.270.1.1 п.270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Положеннями пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з підпунктом 14 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, нормативна грошова оцінка це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у цьому пункті, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (пункт 274.1 статті 274 Податкового кодексу України).

Пунктом 286.1 статті 286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

У п.287.8 ст.287 ПК України закріплено, що власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Пунктом 286.6 статті 286 ПК України визначено, що на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Нормами пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України закріплено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є власником 85/100 частини нежилого приміщення НОМЕР_1 , загальною площею 273, 20 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Апелянт в апеляційній скарзі стверджує про необхідність сплати позивачем земельного податку на земельну ділянку, право власності на яку не оформлено.

З огляду на те, що судом першої інстанції вірно встановлено такий обов'язок позивача в силу вищенаведених норм чинного законодавства, і самим ОСОБА_2 не заперечується необхідність такої сплати, колегія суддів не вважає таке твердження відповідача доводом, який би вказував на неправомірність чи незаконність рішення суду першої інстанції.

Приписами статті 102 Податкового кодексу України, згідно яких контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Як встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, податкова вимога від 05.03.2018 №42329-17 сформована внаслідок несплати позивачем земельного податку за податковим повідомленням-рішенням від 26.06.2014 №1753-15 в сумі 38159, 63 грн., недоїмки у сумі 538, 16 грн. та внаслідок несплати земельного податку за податковим повідомленням-рішенням від 05.05.2017 №45143-1305.

З огляду на те, що відповідачем не надано доказів, що податкове повідомлення-рішення від 26.06.2014 №1753-15 оскаржувалось, було протягом певного періоду неузгодженим і останнім не пропущені строки давності, колегія суддів вважає недоведеними висновки відповідача про помилковість застосування норм статті 120 ПК України судом першої інстанції.

Докази, які б спростовували зазначені висновки суду в матеріалах справи відсутні.

Крім іншого, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем на виконання вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не надано суду належної інформації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, а саме: витяг з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель чи офіційних відомостей з Державного земельного кадастру по нормативно грошову оцінку земель станом на дату прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Відтак, колегія суддів, вважає за необхідне зазначити, що розрахунок сплати позивачем земельного податку повинен ґрунтуватись на даних Держгеокадастру щодо розміру земельної ділянки, з обов'язковою умовою дотримання механізму, який передбачений податковим законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено розрахунок земельного податку позивача на підставі сум земельного податку, який сплачує ДП «Укржитлосервіс».

Відтак, відповідачем не подано детальний розрахунок податкового зобов`язання, що зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, та не надано даних державного земельного кадастру і матеріалів нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що розташована під приміщенням, яке перебуває у власності ОСОБА_2

Також, апелянт в апеляційній скарзі вказує на те, що судом першої інстанції не досліджувався обов'язок та факт сплати земельного податку ДП «Укржитлосервіс», зокрема, не досліджено за яку площу ДП «Укржитлосервіс» сплачувало земельний податок. Також зазначено, що суд не встановлював, чи виставлялись ДП «Укржитлосерфіс» до ОСОБА_2 вимоги компенсації за сплату земельного податку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зазначені вище питання правомірності обов'язку та факту сплати земельного податку ДП «Укржитлосервіс» як і правовідносини між позивачем та ДП «Укржитлосервіс» не охоплюється предметом даного позову, тому суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не обґрунтовано розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб, що має своїм наслідком визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Отже, проаналізувавши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

З огляду на це, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст.242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 02.10.2019 року.