Справа № 1.380.2019.000412
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7883/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року (прийняте у м. Львові суддею Лунь З.І.; складене у повному обсязі 27 червня 2019 року) в адміністративній справі № 1.380.2019.000412 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила:

- визнати протиправним наказ Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) від 17 грудня 2018 року № 3-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та скасувати його;

- поновити її, ОСОБА_2, на роботі з часу звільнення.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що оскаржуваний наказ винесено відповідачем протиправно, оскільки відповідно до частини третьої статті 66 Закону України «Про державну службу» у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 12 частини другої статті 65 цього Закону, субєкт призначення або керівник державної служби може такому державному службовцю оголосити догану. Її прогул був безперервним та триваючим, проте, за один дисциплінарний проступок ГУ ДФС у Львівській області тричі - наказами № 1-дс від 14.09.2018, № 2-дс від 19.10.2018 та № 3-дс від 17.12.2018 - застосувало до неї дисциплінарні стягнення, що є порушенням законодавства України. Крім того, оскаржуваний наказ прийнято з порушенням строків, визначених пунктом 5 статті 74 Закону України «Про державну службу».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано наказ ГУ ДФС у Львівській області від 17 грудня 2018 року № 3-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного державного інспектора відділу комунікацій управління організації роботи ГУ ДФС у Львівській області з 17 грудня 2018 року.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді допущене до негайного виконання.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДФС у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що матеріалами справи підтверджено і позивачем визнається вчинення дисциплінарного поступку - прогулу, за що їй наказами від 14.09.2018 № 1-дс та від 19.10.2018 № 2-дс було оголошено догани. У звязку з вчиненням позивачем дисциплінарного проступку повторно протягом року її правомірно, з дотриманням визначених законодавством процедури та строків накладення дисциплінарного стягнення, було притягнуто до відповідальності у виді звільнення із займаної посади.

У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позивач подала до суду заяву, у якій просить слухати справу без її участі. Вимоги апеляційної скарги не визнає; рішення суду першої інстанції підтримує в повному обсязі.

Судом задоволено заяву ГУ ДПС у Львівській області і проведено заміну первинного відповідача - Головне управління ДФС у Львівській області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Львівській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 в органах податкової служби працює з 23 листопада 1998 року; спеціальне звання - радник податкової та митної служби ІІІ рангу. З 4 квітня 2017 року перебуває на посаді головного державного інспектора відділу комунікацій управління організації роботи ГУ ДФС у Львівській області.

14 вересня 2018 року начальник ГУ ДФС у Львівській області прийняв наказ № 1-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким за прогул державного службовця без поважних причин за період 14.03.2018, 15.03.2018, 16.03.2018 притягнув головного державного інспектора відділу комунікацій управління організації роботи ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани.

19 жовтня 2018 року ним же прийнято наказ № 2-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким за прогул державного службовця без поважних причин за період 18.04.2018, 19.04.2018, 20.04.2018 притягнуто головного державного інспектора відділу комунікацій управління організації роботи ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани.

А наказом начальника ГУ ДФС у Львівській області від 17 грудня 2018 року № 3-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», у відповідності пункту 12 частини другої статті 65, частини пятої статті 66, пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», за прогул державного службовця без поважних причин за період з 21.04.2018 по 31.10.2018, вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади головного державного інспектора відділу комунікацій управління організації роботи ГУ ДФС у Львівській області та припинено їй державну службу з 17 грудня 2018 року.

Підстава: подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ГУ ДФС у Львівській області від 07.12.2018 № 84/13-01-01-02-22.

Копія наказу була надіслана ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримана нею 22 січня 2019 року.

Вважаючи, що винесений наказ суперечить вимогам чинного законодавства та порушує її права, оскільки було порушено сам порядок застосування дисциплінарних стягнень, позивач оскаржила цей наказ до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що оскаржуваний наказ прийнято після спливу шести місяців з дня його вчинення, оскільки про вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_2 відповідачу стало відомо 16.03.2018. Також, станом на час прийняття оскаржуваного наказу дисциплінарний проступок, вчинений ОСОБА_2, не був завершений.

Крім того, у табелях обліку використання робочого часу з 16.03.2018 по день звільнення щодо ОСОБА_2 стоїть відмітка «І», що означає «Інші причини неявок», а не «Прогул», яка має буквений код «ПР». Тобто, встановлена відповідачем причина відсутності на роботі ОСОБА_2Є при прийнятті оскаржуваного наказу, як прогул, не відповідає зазначеному у табелі обліку використання робочого часу, що свідчить про те, що оскаржуваний наказ прийнято відповідачем без взяття до уваги вказаних суперечностей, недобросовісно.

При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач не взяв до уваги причину, з якої ОСОБА_2Є була відсутня на роботі, починаючи з 16.03.2018. Адже, йому було достеменно відомо про те, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до керівництва із заявами про надання відпустки по догляду за онукою до досягнення трирічного віку, а прийняття рішення про надання цієї відпустки відкладалося через потребу у наданні тих чи інших документів; вказане досліджувалось при розгляді справи № 813/1939/18.

З урахуванням зазначеного, пояснень ОСОБА_2, суд дійшов висновку, що її відсутність на роботі була повязана із особливими життєвими обставинами, надміру формалізованим підходом її керівництва до вирішення питання про надання відпустки по догляду за онукою. Сукупно ці обставини свідчать про те, що причини відсутності ОСОБА_2 на роботі були поважними. Цей факт, усупереч приписам частини третьої статті 67 Закону України «Про державну службу» не був належно оцінений при прийнятті оскаржуваного рішення.

Крім того, застосовуючи до ОСОБА_2Є дисциплінарні стягнення, відповідач не врахував й інших обставин, що помякшують відповідальність державного службовця, зокрема, усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку, попередню бездоганну поведінку та відсутність дисциплінарних стягнень.

Враховуючи те, що рішення, яке приймається за наслідками дисциплінарного провадження, повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мають значення для його прийняття, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуваний ОСОБА_2 наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, не врахував детально та повно всіх обставин вчинення дисциплінарного проступку, причин та передумов, які призвели до його вчинення, що є підставою для скасування оскаржуваного наказу.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Частиною першою статті 3 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII, Закон України «Про державну службу»; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у звязку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Службова дисципліна, відповідно до пункту 10 частини першої статті 2 цього Закону, - неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обовязків та правил внутрішнього службового розпорядку.

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, постановами Верховної ОСОБА_3 України, указами Президента України, актами Кабінету ОСОБА_3 України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у звязку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом (стаття 5 Закону № 889-VIII).

Згідно із частиною першою статті 8 Закону № 889-VIII державний службовець зобовязаний, зокрема: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обовязки.

Відповідно до частини першої статті 62 Закону № 889-VIII державний службовець зобовязаний виконувати обовязки, визначені статтею 8 цього Закону, а також:

1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця;

2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців;

3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Частиною першою статті 64 Закону № 889-VIII встановлено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обовязків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обовязків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (частина перша статті 65 Закону № 889-VIII).

Відповідно до пункту 12 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII дисциплінарними проступками, зокрема, є: прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

А згідно із частиною третьою статті 65 Закону № 889-VIII державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення, або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

За приписами частин першої, пятої, шостої та сьомої статті 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2 - 4 частини першої цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії.

За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Частинами першою - третьою статті 67 Закону № 889-VIII встановлено, що дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обовязків.

Обставинами, що помякшують відповідальність державного службовця, є:

1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;

2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень;

3) високі показники виконання службових завдань, наявність заохочень та урядових відзнак, урядових і державних нагород;

4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди;

5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;

6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у частині другій цієї статті, обставини, що помякшують відповідальність державного службовця.

Для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія) (частина перша статті 69 Закону № 889-VIII).

За змістом статті 74 Закону № 889-VIII, яка визначає гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що помякшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

Державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.

Також, частиною першою статті 75 та частиною першою статті 76 Закону № 889-VIII визначено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення субєкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення.

Згідно із частинами першою, другою, шостою статті 77 Закону № 889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає субєкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом субєкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Державному службовцю видається під розписку належним чином завірена копія наказу (розпорядження) про накладення на нього дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження не пізніше наступного робочого дня після прийняття відповідного рішення.

Стаття 83 Закону № 889-VIII визначає підстави для припинення державної служби. Так, відповідно до пункту 4 частини першої цієї статті державна служба припиняється: за ініціативою субєкта призначення (стаття 87 цього Закону).

За приписами пункту 4 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення, є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб?єкта призначення.

Як зазначено вище, наказами начальника ГУ ДФС у Львівській області № 1-дс від 14 вересня 2018 року та № 2-дс від 19 жовтня 2018 року головного державного інспектора відділу комунікацій управління організації роботи ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_2, за прогул без поважних причин 14.03.2018, 15.03.2018, 16.03.2018 та 18.04.2018, 19.04.2018, 20.04.2018 відповідно було притягнуто до дисциплінарної відповідності і застосовано дисциплінарне стягнення у виді оголошення догани.

Ці накази були прийняті за результатами проведених дисциплінарних проваджень, на підстав подань Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ГУ ДФС у Львівській області та у відповідності до пункту 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу».

Копії наказів були надіслані позивачу рекомендованими листами з повідомленням про вручення; вказаних наказів позивач не оскаржувала.

Після накладення останнього стягнення позивач продовжувала бути відсутньою на роботі, що підтверджується, зокрема, актами про відсутність на роботі працівника від 26 та 31 жовтня 2018 року, поясненнями працівників ГУ ДФС у Львівській області, інформаційною довідкою, копією журналу обліку виходу на роботу.

У звязку з цим начальник управління організації роботи ГУ ДФС у Львівській області звернувся до начальника ГУ ДФС у Львівській області із поданням, яким інформував останнього про вчинення головним державним інспектором відділу комунікацій управління організації роботи ГУ ДФС у Львівській області ОСОБА_2 систематичного дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», зокрема її відсутність на службі з 14 березня 2018 року по день внесення подання без поважних причин, за що наказами № 1-дс від 14.09.2018 та № 2-дс від 19.10.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» їй оголошено дві догани. Враховуючи наведене, а також подальшу відсутність на службі ОСОБА_2, просив доручення щодо відкриття дисциплінарного провадження стосовно вказаної особи, у відповідності до частини пятої статті 66 Закону України «Про державну службу», щодо застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади державної служби.

До подання долучено документи, визначені статтею 73 Закону України «Про державну службу», для формування дисциплінарної справи.

Вказане подання завізоване начальником ГУ ДФС у Львівській області, з метою та для організації відповідного реагування.

З метою встановлення обставин, які мають значення для дисциплінарної справи, для надання письмового пояснення щодо причин відсутності, інших матеріалів та документів, а також про можливість ознайомлення з матеріалами справи ОСОБА_2 було надіслано повідомлення «Про розгляд дисциплінарної справи» від 09.11.2018.

Також їй було надіслане інше повідомлення «Про розгляд дисциплінарної справи», у якому проінформовано її про те, що на засіданні дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ГУ ДФС у Львівській області прийнято висновок про наявність в її діях вчиненого повторно дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» та притягнення її до дисциплінарної відповідальності у відповідності до частини пятої статті 66 цього Закону.

Враховуючи зазначене та відповідно до пункту 1 статті 77 цього Закону їй необхідно надати відповідне письмове пояснення щодо встановлених обставин.

Вказані повідомлення були залишені без відповіді; 17.12.18 посадовою особою відповідача складено акт про відмову від надання пояснень.

За результатами розгляду дисциплінарної справи, на підставі прийнятого на засіданні дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ГУ ДФС у Львівській області висновку про наявність в діях позивача зазначеного дисциплінарного проступку та притягнення її до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення із займаної посади дисциплінарна комісія звернулася до керівника ГУ ДФС у Львівській області із поданням, у якому вказала, про прийняте комісією рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади державної служби.

А наказом начальника ГУ ДФС у Львівській області від 17 грудня 2018 року № 3-дс «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», за прогул державного службовця без поважних причин за період з 21.04.2018 по 31.10.2018, вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади головного державного інспектора відділу комунікацій управління організації роботи ГУ ДФС у Львівській області та припинено їй державну службу з 17 грудня 2018 року.

Підставою вказане подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ГУ ДФС у Львівській області від 07.12.2018 № 84/13-01-01-02-22.

Як видно зі змісту статей 66, 67, 74 Закону України «Про державну службу», обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень субєкта його застосування.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом ОСОБА_3 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) відповідача, адміністративний суд разом з тим відповідно до приписів частини другої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю субєктів владних повноважень повинен перевірити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо; пропорційно тощо.

Як уже було зазначено вище, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця, а під час визначення виду стягнення необхідно враховувати, зокрема, характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що помякшують чи обтяжують відповідальність, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Не оцінюючи співмірність тяжкості вчиненого проступку та обраного відповідачем виду дисциплінарного стягнення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відповідач належним чином обгрунтував необхідність застосування виду дисциплінарного стягнення та неможливість застосування іншого, враховуючи, зокрема, тривалу відсутність позивача на службі, що вказує на дотримання відповідачем критеріїв, визначених частиною другою статті 2 КАС України.

Отже, підстави для визнання протиправним і скасування оскаржуваного наказу, як і поновлення позивача на займаній посаді відсутні.

З приводу покликань позивача на те, що з 14 березня 2018 року по 17 грудня 2018 року вона вчинила один безперервний, тривалий прогул, колегія суддів зазначає, що згідно розяснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Тобто, відсутність працівника на роботі протягом робочого дня без поважних причин є закінченим прогулом.

Тому, немає підстав вважати, що відсутність позивача протягом декількох місяців є одним безперервним та триваючим прогулом, а відповідно немає підстав вважати й те, що дисциплінарне стягнення на неї накладено з пропущенням строку, визначеного частиною третьою статті 65 Закону України «Про державну службу», як і те, що за один і той же проступок її тричі притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Відтак, є безпідставними покликання суду першої інстанції на те, що станом на час прийняття оскаржуваного наказу дисциплінарний проступок, вчинений ОСОБА_2, не був завершений.

З приводу покликань суду першої інстанції на безпідставну відмову відповідача у наданні ОСОБА_2 соціальної відпустки для догляду за онукою до досягнення нею трирічного віку, як поважну причину відсутності її на державній службі, колегія суддів зауважує, що такі обставини не є предметом розгляду в цій справі (ці обставини були предметом розгляду у справі № 813/1939/18, рішення у якій прийнято не на користь позивача), тому не має юридичного значення для вирішення спору, при тому, що позивач визнає вчинення дисциплінарного проступку (однак не погоджується з тим, що цей поступок було вчинено повторно чи систематично); крім того, вказану обставину позивач не вказала як підставу позову, як і те, що у Табелях обліку використання робочого часу з 16.03.2018 по день звільнення, щодо ОСОБА_2 стоїть відмітка «І», що означає «Інші причини неявок», а не «Прогул», яка має буквений код «ПР».

Встановлено, що табелювання часу прогулу буквою «І» було повязане з необхідністю зясування причин відсутності, а також оскарження позивачем відмови у наданні їй соціальної відпустки по догляду за онукою до досягнення трьох років.

З огляду на зазначені вище норми законодавства та вказані фактичні обставини, які сторонами не оспорюються, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням процедури, визначеної Законом України «Про державну службу», при тому, що після застосування до неї дисциплінарного стягнення за вчинення прогулу без поважних причин вона вчинила повторний прогул без поважних причин, що відповідно до приписів частини пятої статті 66 Закону України «Про державну службу» може бути підставою для звільнення особи з посади державної служби.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року в адміністративній справі № 1.380.2019.000412 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_1
Постанова складена у повному обсязі 04 жовтня 2019 року.