Справа № 440/1476/19
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/1476/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Сендецької В.О.,

представника позивача Пустяк А ОСОБА_1 В.,

представника відповідача Шимка М.І.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Державного підприємства "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою /з урахуванням уточненої позовної заяви/ до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування:

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Р") про визначення збільшення грошового зобов`язання за платежем "податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності" (111708,50 грн за основним платежем та 27927,10 грн за штрафними санкціями);

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Р") із збільшення податкового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" (15162,60 грн за основним платежем та 3790,60 грн за штрафними санкціями);

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Р") про визначення податкового зобов`язання за платежем "частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств)" в сумі 381670,90 грн за основним платежем та 95417,00 грн за штрафними санкціями;

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Д") про визначення збільшення грошового зобов`язання з податків і зборів, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені (2152,30 грн за основним платежем, 629,90 грн за штрафними санкціями та 841,25 грн пені відповідно до пп.129.13 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України);

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Д") про визначення збільшення суми грошового зобов`язання з податків і зборів, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені (25829,90 грн за основним платежем, 6457,48 грн за штрафними санкціями та 10096,03 грн пені відповідно до пп.129.13 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України);

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Н") про застосування штрафних санкцій в розмірі 10% в сумі 1743,78 грн за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених ст. 201 та згідно із ст. 120 Податкового кодексу України, затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 17250,51 грн;

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Н") про застосування штрафних санкцій в розмірі 50% в сумі 7581,28 грн за відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого абзацом 2 пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, на суму ПДВ 15162,55 грн;

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "ПС") про застосування штрафних санкцій в сумі 510,00 грн за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті податковими агентами з доходів платника податку у вигляді заробітної плати";

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "ПС") про застосування штрафних санкцій в сумі 510,00 грн за платежем "адмін. штрафи та інші санкції (надходження коштів, контроль за справлянням яких закріплено за ГУ ДФС)";

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "С") про застосування штрафних санкцій та/або пені, в тому числі за порушення строку розрахунку в сфері ЗЕД на суму 58264,30 грн;

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Ш") про застосування штрафних санкцій в сумі 21544,05 грн за затримку на 13 календарних днів сплати грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" в сумі 215440,50 грн;

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Ш") про застосування штрафних санкцій в сумі 1197,88 грн за затримку на 32 календарних днів сплати грошового зобов`язання за платежем "рентна плата за спец. використання лісових ресурсів в частині деревини, заготівлі в порядку рубок голов кор" в сумі 5989,40 грн;

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Ш") про застосування штрафних санкцій в сумі 243,81 грн за затримку на 28 календарних днів сплати грошового зобов`язання за платежем "рентна плата за спец. використання лісових ресурсів в частині деревини, заготівлі в порядку рубок голов кор" в сумі 2438,10 грн;

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Ш") про застосування штрафних санкцій в сумі 1183,88 грн за затримку на календарних днів сплати грошового зобов`язання за платежем "рентна плата за спец. використання юсових ресурсів в частиш деревини, заготівлі в порядку рубок голов кор" в сумі 5919,40 грн;

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Ш") про застосування штрафних санкцій в сумі 2741,80 грн за затримку на 41 календарних днів сплати грошового зобов`язання за платежем "рентна плата за спец. використання лісресурсів (крім рентн. плати за спец. використання лісових ресурсів в частині дерев" в сумі 13709,00 грн;

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Ш") про застосування штрафних санкцій в сумі 842,80 грн за затримку на 18 календарних днів сплати грошового зобов`язання за платежем "рентна плата за спец. використання лісресурсів (крім рентн. плати за спец. використання лісових ресурсів в частині дерев" в сумі 8428,00 грн;

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Ш") про застосування штрафних санкцій в сумі 2202,20 грн за затримку на 86 календарних днів сплати грошового зобов`язання за платежем "рентна плата за спец. використання лісресурсів (крім рентн. плати за спец. використання лісових ресурсів в частині дерев" в сумі 11011,00 грн;

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Ш") про застосування штрафних санкцій в сумі 907,20 грн за затримку на 13 календарних днів сплати грошового зобов`язання за платежем "рентна плата за спец. використання лісресурсів (крім рентн. плати за спец. використання лісових ресурсів в частині дерев" в сумі 9072,00 грн;

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Ш") про застосування штрафних санкцій в сумі 23,16 грн за затримку на 66 календарних днів сплати грошового зобов`язання за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" в сумі 115,80 грн;

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Ш") про застосування штрафних санкцій в сумі 8999,65 грн за затримку на 2 календарних дні сплати грошового зобов`язання за платежем "частина чистого прибутку (доходу) господарських операцій (державних унітарних підприємств)" в сумі 89996,50 грн;

- рішення № від 13 лютого 2019 року про застосування штрафних санкцій в сумі 22,56 грн за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 42,12 грн;

- підпункту 2 пункту 1 (стор. 11 Акту) "списання витрат без первинних бухгалтерських документів" щодо завищення значення інших операційних витрат за 2016 рік на загальну суму 620286,00 грн;

- пункту 2 "списання витрат на утримання, ремонт та експлуатацію легкових автомобілів за договорами оренди, які не посвідчені нотаріально" щодо завищення витрат на загальну суму 118258 грн. (стор. 12-15 Акту перевірки);

- підпункту 3.1.1.2 2 " висновок щодо повноти декларування та своєчасності сплати податку на прибуток" щодо його заниження за період з 01 січня 2015 року по 29 грудня 2018 року на загальну суму 126922 грн., крім того завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування по податку на прибуток за 1 квартал 2017 року на 25892,00 грн;

- пункту 3.1.1.4 "частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями", де встановлене заниження частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями за період з 01 січня 2015 року по 29 грудня 2018 року на загальну суму 419414,00 грн та завищення показник декларації чистий прибуток (доход), що відраховується до державного бюджету в розмірі 159609,80 грн, в тому числі за 1 квартал 2017 року в розмірі 159609,80 грн (стор. 17-18 Акту перевірки);

- пункту 3.1.2.1 "податкові зобов`язання" пп.3.2.1. "Податок на додану вартість" щодо заниження: податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 22291,47 грн (стор. 19 Акту перевірки);

- підпункту 3.1.2.3. "висновок щодо повноти декларування податку на додану вартість, правомірності декларування сум податку, що підлягають бюджетному відшкодуванню" (стор. 21-22 Акту перевірки);

- підпункту 3.1.4.2.1. "відображення в податковій звітності сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків-фізичних осіб і сум утриманого з них податку (стор. 24 Акту перевірки);

- підпункту 3.1.4.2.2. "визначення бази оподаткування, повнота нарахування, утримання та своєчасність сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб (стор. 25-28 Акту перевірки);

- підпункту 3.1.4.4. "правильність нарахування, обчислення та сплати військового збору" (стор. 30-31 Акту перевірки);

- пункту 3.1.6. "дотримання законодавства щодо обчислення рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів в частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування" (стор. 31-32 Акту перевірки);

- пункту 17 розділу 4 "висновки" акта перевірки.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/1308/19 за позовом Державного підприємства "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та акта, а також призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Цією ж ухвалою від 22 квітня 2019 року роз`єднано поєднані в одне провадження позовні вимоги у справі № 440/1308/19 шляхом виділення у самостійне провадження позовних вимог Державного підприємства "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування:

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Н") про застосування штрафних санкцій в розмірі 10% в сумі 1743,78 грн за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених статті 201 та згідно із статті 120 Податкового кодексу України, затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 17250,51 грн;

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Н") про застосування штрафних санкцій в розмірі 50% в сумі 7581,28 грн за відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого абзацом 2 пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, на суму ПДВ 15162,55 грн;

- податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Ш") про застосування штрафних санкцій в сумі 21544,05 грн за затримку на 13 календарних днів сплати грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" в сумі 215440,50 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року справу № 440/1476/19 прийнято до провадження судді.

27 травня 2019 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач відмовився від позову в частині позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13 лютого 2019 року № (форма "Н") про застосування штрафних санкцій в розмірі 10% в сумі 1743,78 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року закрито провадження у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13 лютого 2019 року про застосування до Державного підприємства "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" штрафних санкцій в сумі 1743,78 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач у позовній заяві від 22 березня 2019 року зазначив про помилковість висновків відповідача щодо порушення позивачем норм Податкового кодексу України при веденні податкового обліку.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву /а.с. 100-103 т. І/ зазначив, що позивачем не здійснено нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість на вартість бензину, списаного на автомобілі, які знаходились в користуванні ДП "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" на підставі нотаріально непосвідчених договорів, укладених з фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 А відтак, ДП "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" не виписано та не зареєстровано податкові накладні за господарськими операціями, пов`язаними зі списанням бензину за такими автомобілями. Також позивачем несвоєчасно сплачені суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість за податковими повідомленнями-рішеннями та податковими деклараціями з податку на додану вартість, у зв`язку з чим до підприємства застосовано штрафні санкції на суму 21544,05 грн за затримку сплати відповідних сум грошових зобов`язань у загальній сумі 215440,00 грн.

У відповіді на відзив на позовну заяву /а.с. 181-183 т. І/ позивач зазначив, що підприємством правомірно віднесено до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені у зв`язку з придбанням пального, адже автомобілі використовувалися в господарській діяльності підприємства. Щодо сплати підприємством 200000,00 грн податку на додану вартість за квітень 2017 року, то ця сума була сплачена позивачем в останній день граничного строку сплати, що підтверджується платіжним дорученням № 71945075 від 30 травня 2017 року.

В запереченнях /а.с. 192-194 т. І/ відповідач додатково вказав, що платіжне доручення № 71945075 від 30 травня 2017 року, на яке посилається позивач, не містить дати його надходження до банку та дати його виконання банком, а тому це платіжне доручення носить сумнівний характер та не має доказового значення у справі. Подання платіжного доручення після закінчення операційного банківського часу слід розцінювати як пропуск строку сплати узгодженого податкового зобов`язання.

У додаткових поясненнях /а.с. 176-177 т. ІІ/ відповідач повідомив суд про те, що податкові повідомлення-рішення № від 20 лютого 2017 року та № від 20 лютого 2017 року, які не оплачені позивачем своєчасно, ним не оскаржувалися.

У додаткових поясненнях /а.с. 198-201 т. ІІ/ позивач, серед іншого, зазначив, що законом не передбачено повноваження податкового органу тлумачити зміст правочинів платників податків, встановлювати дійсність чи недійсність окремих правочинів. Платіжне доручення № 71945075 від 30 травня 2017 року свідчить про своєчасне виконання позивачем свого обов`язку по сплаті грошових зобов`язань, а факт проведення банком платіжного доручення об 0 годині 01 хвилині наступного дня вказує на сбій у платіжній системі банку.

У запереченнях на додаткові пояснення /а.с. 212-214 т. ІІ/ відповідач зазначив, що платник податків має право відносити до складу податкового кредиту лише вартість ПММ, яку було списано при експлуатації тих автомобілів працівників, по яким були нотаріально посвідчені договори використання цих автомобілів. За умови недотримання нормативно встановленої вимоги про нотаріальне посвідчення договорів оренди транспортних засобів такі договори відповідно до статті 220 ЦКУ є нікчемними. Доказів сплати грошових зобов`язань за податковими повідомленнями рішеннями від 20 лютого 2017 року № та № у строки, встановлені Податковим кодексом України, позивачем не надано. Платіжне доручення про сплату ПДВ за квітень 2017 року у сумі 200000,00 грн не підтверджує сплату податкових зобов`язань за податковими деклараціями з податку на додану вартість від 31 березня 2017 року № та від 22 травня 2017 року № у встановлений кодексом строк.

У додаткових поясненнях /а.с. 219-220 т. ІІ/ позивач зазначив, що платіжне доручення на суму 200000,00 грн сформовано та відправлено позивачем 30 травня 2017 року в електронному вигляді за допомогою програмного забезпечення платіжної системи клієнт-банк/приват 24, однак у платіжній системі відбувся сбій та банком проведено платіж 31 травня 2017 року, про що директор ДП "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" повідомив орган ДФС у Полтавській області, надавши відповідні письмові пояснення № 133/03 від 31 травня 2017 року. З огляду на те, що посадовими особами позивача було вчасно перераховано 200000,00 грн податку на додану вартість, в діях позивача відсутня вина у формі бездіяльності.

10 вересня 2019 року відповідачем подано до суду додаткові пояснення /а.с. 229 231, 233- 238/, в яких відповідач вказав, що при списанні пального слід визнати податкові зобов`язання з ПДВ, виходячи з цін придбання запасів, за якими у підприємства було відображено податковий кредит.

У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги заявленого позову, а представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Дослідивши письмові докази та заслухавши вступне слово представників учасників справи, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Державне підприємство "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" пройшло передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набуло правового статусу юридичної особи, включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з ідентифікаційним кодом 31758362 та знаходиться на обліку як платник податків, зборів (обов`язкових платежів) в ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області.

У період з 10 грудня 2018 року по 29 грудня 2018 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" з питання дотримання вимог податкового, валютного законодавства за період з 01 січня 2015 року по 29 грудня 2018 року та законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 29 грудня 2018 року.

За результатами перевірки складено акт № 28/16-31-14-03-14/31758362 від 09 січня 2019 року, в якому зафіксовано порушення ДП "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс", зокрема, вимог:

- абзацу 11 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України внаслідок нескладання та нереєстрації податкових накладних на загальну суму 22291,47 грн;

-пункту 57.3 статті 57, підпунктів 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України внаслідок несвоєчасного перерахування до бюджету податку на додану вартість у сумі 215440,50 грн.

На підставі вказаного акта перевірки ГУ ДФС у Полтавській області винесені податкові повідомлення рішення:

- від 13 лютого 2019 року № (форма "Н"), яким застосовано до ДП "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" штрафну санкцію в розмірі 50 відсотків в сумі 7581,28 грн за відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого абзацом 2 пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу, податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, на суму ПДВ 15162,55 грн;

- від 13 лютого 2019 року № (форма "Ш"), яким застосовано до ДП "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" штрафну санкцію у розмірі 10 відсотків в сумі 21544,05 грн за затримку на 13, 13, 1, 1, 1 календарних днів сплати грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" в сумі 215440,50 грн.

Не погодившись із прийняттям цих податкових повідомлень-рішень, ДП "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" звернулося до суду з цим позовом.

Правовідносини з приводу справляння податку на додану вартість унормовані Податковим кодексом України /у відповідних редакціях, далі ПК України/.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 189.1 статті 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Відповідно до положень пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України з 1 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній/розрахунку коригування.

В той же час форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 201.2 статті 201 Податкового кодексу України).

На виконання зазначеної правової норми Податкового кодексу України наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року №1307, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 січня 2016 року за №137/28267, затверджено форму податкової накладної та Порядок заповнення податкової накладної /далі - Порядок №1307/.

Згідно з положеннями абзацу першого пункту третього Порядку №1307 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9 - 15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації.

Пунктом 12 Порядку №1307 визначено особливості заповнення податкових накладних у разі постачання товарів/послуг отримувачу (покупцю), який не зареєстрований як платник податку.

Отже, наведені законодавчі приписи встановлюють обов`язок платника податків здійснити протягом строків, встановлених пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, реєстрацію у ЄРПН податкових накладних, у тому числі й тих, що не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, а також у разі постачання товарів/послуг отримувачу (покупцю), який не зареєстрований як платник податку.

Згідно з пунктом 120- 1.2 ПК України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Таким чином, за відсутність реєстрації податкової накладної в ЄРПН штрафні санкції, визначені Податковим кодексом України, не застосовуються виключно до податкових накладних, що не надаються отримувачу (покупцю) та складені на постачання товарів/послуг для операцій, які: звільнені від оподаткування або оподатковуються за нульовою ставкою. Тобто для звільнення від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України, необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та водночас повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

Вищевказана правова позиція відповідає позиціям Державної фіскальної служби України, викладеної в листі №709/4/99-99-15-03-02-15 від 03 березня 2017 року, та Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 березня 2019 року у справі №813/4157/17.

Як вбачається зі змісту акта перевірки, позивач не нарахував податкові зобов`язання з податку на додану вартість по факту використання придбаних паливно-мастильних матеріалів (ПММ) для заправки транспортних засобів, отриманих у користування від фізичних осіб за непосвідченими нотаріально договорами оренди, не склав відповідні податкові накладні та не зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Так, між ДП "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" та працівником ОСОБА_2 01 грудня 2015 року укладено договір використання власного автомобіля в виробничих цілях б/н, відповідно до умов якого працівник використовує власний автомобіль Mitsubishi Outlender в виробничих цілях підприємства /пункт 1/; автомобіль, що використовується, вводиться в експлуатацію для потреб підприємства протягом 3-х днів з моменту підписання даного договору шляхом видачі відповідного наказу про порядок використання автомобіля, належного працівникові в службових цілях /пункт 3.1/; термін використання складає 11 місяців з дати підписання даного договору /пункт 4.1/; підприємство має право вимагати використання автомобіля лише в цілях, передбачених пунктом 2.1 даного договору /пункт 5.1/; підприємство зобов`язується здійснювати за власний рахунок заправлення автомобіля ПММ у період використання автомобіля за даним договором /пункт 5.2/.

Згідно з наказом від 25 листопада 2015 року № 92/1-В директором ДП "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" ОСОБА_5 . наказано ОСОБА_2 використовувати легковий автомобіль з виплатою компенсації за використання особистого автомобіля в службових цілях; використання автомобіля оформляти подорожніми листами; придбання паливно-мастильних матеріалів для заправки автомобіля і його технічного обслуговування здійснювати за грошові кошти підприємства; компенсація виплачується одночасно із заробітною платою за другу половину місяця на підставі щомісячного наказу на виплату суми компенсації.

Також між ДП "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" та працівником Зуєнком ОСОБА_6 01 вересня 2016 року укладено договір використання власного автомобіля в виробничих цілях б/н, відповідно до умов якого працівник використовує власний автомобіль марки ВАЗ моделі 211440 в виробничих цілях підприємства /пункт 1/; автомобіль, що використовується, вводиться в експлуатацію для потреб підприємства протягом 3-х днів з моменту підписання даного договору шляхом видачі відповідного наказу про порядок використання автомобіля, належного працівникові в службових цілях /пункт 3.1/; термін використання складає 11 місяців з дати підписання даного договору /пункт 4.1/; підприємство має право вимагати використання автомобіля лише в цілях, передбачених пунктом 2.1 даного договору /пункт 5.1/; підприємство зобов`язується здійснювати за власний рахунок заправлення автомобіля ПММ у період використання автомобіля за даним договором /пункт 5.2/.

Згідно з наказом від 07 серпня 2016 року № 75-В директором ДП "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" ОСОБА_7 Ю.В. наказано Зуєнко ОСОБА_8 використовувати легковий автомобіль з виплатою компенсації за використання особистого автомобіля в службових цілях; використання автомобіля оформляти подорожніми листами; придбання паливно-мастильних матеріалів для заправки автомобіля і його технічного обслуговування здійснювати за грошові кошти підприємства; компенсація виплачується одночасно із заробітною платою за другу половину місяця на підставі щомісячного наказу на виплату суми компенсації.

Того ж дня, 01 вересня 2016 року, ДП "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" укладено договір використання власного автомобіля в виробничих цілях б/н між з працівником ОСОБА_3 .

Відповідно до умов цього договору працівник використовує власний автомобіль марки ВАЗ моделі 21104 в виробничих цілях підприємства /пункт 1/; автомобіль, що використовується, вводиться в експлуатацію для потреб підприємства протягом 3-х днів з моменту підписання даного договору шляхом видачі відповідного наказу про порядок використання автомобіля, належного працівникові в службових цілях /пункт 3.1/; термін використання складає 11 місяців з дати підписання даного договору /пункт 4.1/; підприємство має право вимагати використання автомобіля лише в цілях, передбачених пунктом 2.1 даного договору /пункт 5.1/; підприємство зобов`язується здійснювати за власний рахунок заправлення автомобіля ПММ у період використання автомобіля за даним договором /пункт 5.2/.

Згідно з наказом від 23 серпня 2016 року № 78-В директором ДП "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" ОСОБА_9 В. наказано ОСОБА_3 використовувати легковий автомобіль з виплатою компенсації за використання особистого автомобіля в службових цілях; використання автомобіля оформляти подорожніми листами; придбання паливно-мастильних матеріалів для заправки автомобіля і його технічного обслуговування здійснювати за грошові кошти підприємства; компенсація виплачується одночасно із заробітною платою за другу половину місяця на підставі щомісячного наказу на виплату суми компенсації.

Відповідно до частин першої та другої статті 798, частини другої статті 801 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/ предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Витрати, пов`язані з використанням транспортного засобу, в тому числі зі сплатою податків та інших платежів, несе наймач.

Порівняльний аналіз змісту вказаних договорів з наведеними положеннями Цивільного кодексу України дає суду підстави погодитися з доводом відповідача, що між позивачем та фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 фактично склалися відносини з приводу найму (оренди) транспортного засобу, а тому в силу вимог частини третьої статті 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від тих положень Цивільного кодексу України, які є обов`язковими для сторін, що уклали договір найму транспортного засобу. При цьому суд визнає право позивача на свободу договору та можливість відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, втім суд вважає, що така свобода договору не повинна суперечити положенням актів цивільного законодавства та особа повинна користуватися своїми цивільними правами в межах, наданих їй актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 799 ЦК України встановлено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, а відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Враховуючи той факт, що договори використання власного автомобіля між позивачем та фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 оформлені без нотаріального посвідчення, такі договори є нікчемними в силу частини першої статті 220 ЦК України та недійсними в силу частини другої статті 215 цього ж Кодексу.

З огляду на це, всі первинні документи, які складені у зв`язку з укладанням або виконанням цих договорів, на переконання суду, є також недійсними та не можуть бути підставою для бухгалтерського та податкового обліків.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 808/358/17.

Довід представника позивача про те, що встановлення актом перевірки нікчемності правочину знаходиться за межами компетенції податкового органу, суд вважає в даному випадку неспроможним, адже вищевказані договори є нікчемними в силу вимог Цивільного законодавства України, а не через самостійне визнання (тлумачення) їх такими контролюючим органом. У постанові Верховного Суду від 02 квітня 2019 року у справі № 2а-3925/12/2170, на яку посилалася представник позивача на підтвердження свого доводу, Верховним Судом також зазначено, що підстави нікчемності правочину встановлюються законом. У цій справі підстава нікчемності встановлена частиною першою статті 220 ЦК України, а саме: недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору.

Продовжуючи надавати оцінку аргументам представника позивача, зокрема аргументу, що договори використання власного автомобіля не є договорами найму (оренди) транспортного засобу, а є такими, що укладені на підставі статті 125 Кодексу законів про працю України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 125 Кодексу законів про працю України працівники, які використовують свої інструменти для потреб підприємства, установи, організації, мають право на одержання компенсації за їх зношування (амортизацію).

Отже, наведена норма жодним чином не змінює суті цивільних правовідносин, які склалися між позивачем та фізичними особами з приводу використання автомобілів, та не вказує на будь-який інший вид цивільно-правового договору, що укладений між позивачем та фізичними особами.

При цьому варто наголосити, що відповідно до частини четвертої статті 828 ЦК України договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, до договору позички транспортного засобу, укладеного з фізичною особою, законодавцем також висунута вимога щодо нотаріального посвідчення договору.

Таким чином, витрачаючи придбане пальне на транспортні засоби, що використовувалися позивачем на підставі нікчемних договорів та недійсних первинних документів, позивач повинен був нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість, скласти податкові накладні та зареєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Доказів щодо наявності у податкових накладних, які не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, такої ознаки як складення на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою позивачем не надано.

Таким чином, відповідачем правомірно застосовано до позивача штраф у розмірі 7581,28 грн за нереєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних по господарським операціям із використання палива на автомобілі, що використовувалися позивачем на підставі нотаріально не посвідчених договорів, згідно з податковим повідомленням-рішенням від 13 лютого 2019 року № .

В ході проведення перевірки також встановлено порушення позивачем вимог статті 57 Податкового кодексу України внаслідок несвоєчасної сплати податкових зобов`язань, самостійно визначених платником податків у податкових деклараціях з податку на додану вартість за квітень 2017 року (№ від 22 травня 2017 року) в сумі 209414,60 грн та за лютий 2017 року (№ від 17 березня 2019 року) в сумі 3019,90 грн, та узгоджених грошових зобов`язань з податку на додану вартість у сумах 929,70 грн та 2076,30 грн, визначених платнику податків податковими повідомленнями-рішеннями ГУ ДФС у Полтавській області № від 20 лютого 2017 року та № від 20 лютого 2017 року відповідно /а.с. 178- 188 т. ІІ/.

Несвоєчасну сплату вказаних сум відповідачем підтверджено даними інтегрованої картки платника податку /а.с. 191-194 т. ІІ/.

Згідно з пунктами 57.1 та 57.3 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до пункту 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з пунктом 36.5 статті 36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 126.1 статті 126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Наявність податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань у сумах 209414,60 грн, 3019,90 грн, 929,70 грн, 2076,30 грн, визначених у податкових деклараціях з податку на додану вартість за квітень 2017 року та лютий 2017 року, а також у податкових повідомленнях-рішеннях № від 20 лютого 2017 року та № від 20 лютого 2017 року, позивачем визнано.

Також позивачем визнані та жодними доказами не спростовані факти несвоєчасної сплати ним грошових зобов`язань у сумах 9414,60 грн, 3019,90 грн, 929,70 грн, 2076,30 грн із затримкою на 1, 1, 13, 13 календарних днів відповідно.

Позивач заперечував лише щодо висновку відповідача щодо несвоєчасної сплати позивачем податкового зобов`язання з податку на додану вартість за квітень 2017 року у сумі 20000,00 грн згідно платіжного доручення № 71945075 від 30 травня 2017 року /а.с. 221 т. ІІ/.

Так, представник позивача наполягав на тому, що платіжне доручення № 71945075 від 30 травня 2017 року на сплату податкового зобов`язання з податку на додану вартість за квітень 2017 року у сумі 200000,00 грн пред`явлене позивачем до банку в останній день граничного строку сплати 30 травня 2017 року, втім з вини банку (у зв`язку з технічним збоєм в платіжній системі) доручення клієнта на здійснення переказу коштів проведено лише наступного дня 31 травня 2017 року об 00 год 01 хв.

На переконання представника позивача, затримка сплати податкового зобов`язання у вказаній сумі на 1 календарний день сталася не з вини позивача, про що повідомлено відповідача листом № 133/03 від 31 травня 2017 року /а.с. 206 т. ІІ/.

Такий довід позивача суд вважає непереконливим, адже доказу вручення/отримання відповідачем листа № 133/03 від 31 травня 2017 року позивачем не надано, а також не надано доказів на підтвердження технічного збою в платіжній системі банку 30 травня 2017 року та власне вини банку у несвоєчасному проведенні платежу на суму 200000,00 грн. Натомість, з наявного у матеріалах справи платіжного доручення № 71945075 від 30 травня 2017 року /а.с. 221 т. ІІ/ слідує, що платіжне доручення одержано банком 31 травня 2017 року об 00 год.01 хв. та проведено переказ коштів на суму 200000,00 грн 31 травня 2017 року об 00 год.01 хв., тобто на наступний день граничного строку сплати податкового зобов`язання з податку на додану вартість за квітень 2017 року.

За визначенням, наведеним у пункті 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Пунктом 8.1 статті 8 цього Закону встановлено, що банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Положенням пункту 1.29 статті 1 цього ж Закону передбачено, що проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система.

Згідно з пунктами 22.3, 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. При використанні розрахункового документа ініціювання переказу для платника вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Отже, за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження своєчасної плати позивачем суми 200000,00 грн, а також інших сум 9414,60 грн, 3019,90 грн, 929,70 грн, 2076,30 грн податкове повідомлення-рішення № від 13 лютого 2019 року визнається судом винесеним відповідачем правомірно .

Таким чином, у задоволенні позову про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 13 лютого 2019 року та № від 13 лютого 2019 року слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю у задоволенні позову Державного підприємства "Полтавське державне лісогосподарське підприємство "Полтаваоблагроліс" (вул. Шведська, буд. 2, м. Полтава, Полтавська область, 36008, ідентифікаційний код 31758362) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 39461639) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Полтавській області № від 13 лютого 2019 року та № від 13 лютого 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 жовтня 2019 року.

Суддя Н.І. Слободянюк