Справа № 805/1427/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року справа №805/1427/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., секретар судового засідання Макаренко А.С., за участі представника відповідача Дейкун Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року (повне судове рішення складено 09 червня 2017 року у м. Слов`янську) у справі № 805/1427/17 (суддя в І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання утриматись від вчинення дій,

УСТАНОВИВ:

В березні 2017 року Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська») звернулось до суду з позовом до Запорізького управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - ОВП, податковий орган) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання утриматись від вчинення дій.

В обґрунтування позову зазначено, що 21.12.2016 п. 57 розділу І Закону України № 1797-VIIІ від 21.12.2016 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» внесено зміни до п. 95.5 ст. 95 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), однак податковим органом протиправно прийнято рішення на підставі вимог п.95.5 ст. 95 ПК України, оскільки цей закон набрав чинності 01.01.2017, натомість заборгованість виникла до 01.01.2017. Крім того, зауважив, що для списання коштів в рахунок погашення податкового боргу не можуть використовуватись власні кошти юридичної особи, що використовуються для виплат заробітної плати та єдиного внеску. Так, Національним банком України не приведено у відповідність до нових норм свої нормативно-правові акти, та не передбачено списання коштів з банківського рахунку за вимогою контролюючого органу, а лише тільки на підставі рішення суду. Враховуючи вищезазначене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 3 від 17 березня 2017 року про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», підписане в.о. заступника начальника-начальника Запорізького управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби Северін А.В. (далі - Спірне рішення);

- зобов`язати ОВП в особі керівника, заступників або будь-яких інших уповноважених осіб утриматись від прийняття рішень щодо стягнення податкового боргу, що виник до 01 січня 2017 року, з банківських рахунків позивача на підставі абзацу 2 п.95.5 ст. 95 ПК України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано протиправним та скасовано Спірне рішення.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначено, що позивачем було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2016 року у сумі 11 080 368,00 грн., граничний строк сплати - 02.12.2016. Таке грошове зобов`язання не було сплачено платником податків протягом 90 календарних днів, такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та відсутні зобов`язання держави щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, у відповідності до чого Спірне рішення прийнято у відповідності до вимог законодавства та є правомірним. Зауважив на тому, що зазначена заборгованість не є відповідальністю, у відповідності до чого при прийнятті спірного рішення правомірно застосовано норми закону, що набрав законної сили 01.01.2017.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник позивача до апеляційного суду не прибув, його клопотання про відкладення розгляду справи ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2019, постановленою на місці в судовому засіданні, було залишено без задоволення.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачем здійснено електронне податкове звітування шляхом подання податкової декларації з податку на додану вартість: за жовтень 2016 року на суму ПДВ 11 080 368,00 грн., яка отримана податковим органом 21.11.2016; за листопад 2016 року на суму ПДВ 9 002 984,00 грн., яка отримана податковим органом 20.12.2016; за грудень 2016 року на суму ПДВ 14 603 446,0 грн., яка отримана податковим органом 20.01.2017; уточнюючий розрахунок до декларації за грудень 2016 на суму ПДВ 7 154 114,00 грн., який отримано податковим органом 20.02.2017.

17 березня 2017 року в.о. заступника начальника-начальника ОВП винесено Спірне рішення, в якому зазначено, що відповідно до пункту 95.5 статті 95 ПК України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установах ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська».

На виконання зазначеного рішення податковим органом направлялися до банківських установ платника інкасовані доручення на суму 11 080 368,00 грн., однак зазначені інкасовані доручення поверталися без виконання.

Спірним питанням зазначеного позову є правомірність винесення податковим органом рішення про стягнення усієї суми податкового боргу.

Слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються ПК України, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 цього Кодексу, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно зі статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 ПК України, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У відповідності до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Порядок надання податкової декларації та строки розрахунків з бюджетом наведений у статті 203 ПК України, за змістом якої, податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України передбачено, що у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановами Донецького окружного адміністративного суду від 14.09.2016 у справах № 820/1393/16-а та № 805/1476/16-а за позовом Спеціалізованої ДПІ з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління ДФС до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення боргу, встановлено, що на адресу позивача було направлено податкову вимогу форми № 1/4 від 08.02.2010 та № 2/25 від 06.05.2010.

Відповідно до пункту 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пункту 95.2 статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Законом України від 21.12.2016 № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (далі - Закон № 1797-VIII), який набрав чинності з 01.01.2017, змінено механізм стягнення коштів з рахунків платника у банках, зокрема пункт 95.5 статті 95 ПК України доповнено абзацами другим-шостим, відповідно до яких: у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов`язання та/або пені, визначених платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.

У таких випадках:

рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи;

рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення.

Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду може бути здійснене за наступних умов: 1) виникнення податкового боргу у результаті несплати грошового зобов`язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати; 2) податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень; 3) відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.

Лише сукупність вказаних обставин наділяє правом керівника контролюючого органу прийняти рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків такого платника у банках у рахунок погашення податкового боргу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі № 826/10755/15 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 80729203).

Як вбачається зі змісту Спірного рішення, податковим органом вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установах ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» (т.1 а.с.88).

Згідно бухгалтерської довідки про стан заборгованості перед бюджетом станом на 17 березня 2017 року (на час винесення спірного рішення), загальна заборгованість позивача складала 131 515 705,70 грн., заборгованість, термін дії якого у 90 днів не сплинув, складала 47 133 947,06 грн.

Отже, колегія суддів погоджується з твердженнями позивача та висновками місцевого суду, що ОВП у Спірному рішенні не зазначено про наявність податкового боргу, який не сплачено позивачем протягом 90 календарних днів з моменту його виникнення. Достатніх та належних доказів не надано ОВП і під час судового розгляду цієї справи.

Визначення податковим органом у спірному рішенні «усієї суми податкового боргу» порушує права позивача, оскільки до невизначеної суми, згідно бухгалтерської довідки, належить сума податкового боргу, яка не була сплачена позивачем менш ніж 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати.

Окрім того, апеляційний суд вважає обґрунтованими твердження позивача стосовно того, що списання коштів за Спірним рішенням здійснюється з поточних рахунків, які використовуються останнім для сплати та/або погашення наявної заборгованості зі заробітної плати та сум нарахованих на цю заробітну плату податків.

Списання банком коштів з рахунків платників податків/суб`єктів господарювання врегульовано Главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004, якою передбачено, що стягувач для стягнення коштів оформляє не менше ніж у трьох примірниках інкасове доручення (розпорядження) за формою, наведеною в додатку 24 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції.

Листом № 57-0007/12779 від 17.02.2017 «Щодо виконання інкасового доручення (розпорядження)», Національним банком України повідомлено банки України, що 01 січня 2017 року набрав чинності 1797-VIII, на виконання вимог якого, банки приймають та виконують інкасове доручення (розпорядження) на стягнення податкового боргу, яке оформлене контролюючим органом на підставі рішення керівника контролюючого органу (його заступника або уповноваженої особи). У реквізиті «Призначення платежу» інкасового доручення (розпорядження) має зазначатися назва, дата видачі та номер (якщо він присвоєний) рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу. Рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, на підставі якого оформлено інкасове доручення (розпорядження), банку не подається.

Так, Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті передбачено, що банківські рахунки, на яких наявні кошти, які спрямовуються на виплату заробітної плати з нарахуванням пільгових пенсій, тощо є захищеними, з чого слугує, що з метою уникнення списання грошових коштів, які б в подальшому використовувались для погашення наявної заборгованості із заробітної плати, ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» необхідно було створити окремий банківський рахунок та повідомити банківську установу про цільове призначення зазначених коштів.

Проте, як вбачається зі змісту рішення суду першої інстанції, позивач пояснив, що такий окремий рахунок із цільовим призначенням, як виплата заробітної плати у підприємства відсутній. Виплата заробітної плати працівникам підприємства здійснюється шляхом перерахування грошових коштів з поточних рахунків підприємства на карткові рахунки працівників підприємства, відкритих ними в установах комерційних банків України за їх вибором на загальних підставах.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що питання стягнення податкового боргу платників податків охоплюється статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Нормативними положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, а також положень статті 6 КАС України та пунктів 4 та 9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Разом з тим, в силу ст. 9 Конституції України, Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке, в свою чергу, в силу взятих на себе Україною зобов`язань не можуть суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV, стаття 27 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів).

Враховуючи особливості правовідносин погашення податкового боргу за рішенням податкового органу, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, якою визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права.

У той же час перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, що у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що виключає свободу від свавілля (п. 58 рішення по справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/99, ECHR 1999-II; п. 49 рішення у справі ««Україна-Тюмень» проти України» від 22.11.2007, заява № 22603/02, п. 42 рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, заява № 296-А та п. 49-62 рішення у справі «Кушоглу проти Болгарії» від 10.06.2007, заява від № 48191/99).

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що вимоги податкового органу щодо погашення усієї суми податкового боргу ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», у порядку, визначеному приписами п. 95.5 ст. 95 ПК України, викладені у Спірному рішенні, свідчать про порушення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, а тому безпосередньо порушують права позивача та інших (сторонніх) осіб- працівників підприємства.

Оскільки застосування приписів п. 95.5 ст. 95 ПК України у межах спірних правовідносин суперечить принципам використання повноваження з належною метою, добросовісності прийняття рішень, розумності та пропорційності, що за умови встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених у ст.2 КАС України критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Слід зазначити, що за своєю суттю правовий акт управління - це державно-владне волевиявлення, що містить управлінське рішення із приписом, адресованим іншим суб`єктам права. Визнаючи акт протиправним, суд констатує відсутність у ньому цих сутнісних рис та його нездатність регулювати суспільні відносини. Разом із тим, з метою захисту прав та інтересів суб`єкта права суд встановлює правові наслідки протиправності акту, а саме його скасування.

Посилання апелянта на необхідність врахування під час вирішення спірних правовідносин у цій справі постанови Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 у справі № 826/10755/15, в якій судом було надано оцінку обставинам, пов`язаним з реалізацією контролюючого органу заходів з погашення податкового боргу, який утворився у 2014 році, а рішення про стягнення готівки прийнято на підставі п.32 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, колегія суддів не бере до уваги.

По-перше, постановою Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі № 26/10755/15 наведена вище постанова ВАС України скасована, а по-друге, у нинішній справі підставами для скасування рішення про стягнення готівки з рахунків ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» є зазначення у такому рішення, що стягненню підлягає уся сума боргу, тоді як п. 95.5 ст. 95 ПК України передбачає механізм застосування такого порядку для стягнення податкового боргу, який не сплачено позивачем протягом 90 календарних днів з моменту його виникнення.

З урахуванням вищевикладеного місцевий суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є скасування Спірного рішення.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Приписами статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положення ч. 1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги, натомість відповідачем не надано достатніх та належних доказів правомірності прийняття рішення про стягнення готівки у рахунок погашення податкового боргу, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 05.04.2017 року по справі № 805/1427/17-а на виконання вимог ст. 118 КАС України оскаржуваним судовим рішенням місцевий суд обґрунтовано скасував заходи забезпечення адміністративного позову, застосованих вищевказаним судовим рішенням.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що місцевим судом правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 195, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року у справі № 805/1427/17 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 07 жовтня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

І. В. Геращенко