Справа № 1.380.2019.002255
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.002255
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

03 жовтня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

з участю секретаря судового засідання Лізогуб В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Слотило Р.В. ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Нижанковицької селищної ради,

третьої особи ОСОБА_3

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Нижанковицької селищної ради, в якій позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність Нижанковицької селищної ради про залишення без розгляду вимоги ОСОБА_1 від 25.03.2018 року; зобов`язати Нижанковицьку селищну раду прийняти рішення про внесення змін до рішення №597 від 10.08.2010 року, яким передати у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ділянку № 84 а, площею 0,1252 по АДРЕСА_3 .

В позовній заяві позивач вказує, що 25.03.2019 подав вимогу до Нижанковицької селищної ради, в якій просив внести зміни в рішення №597від 10.08.2010 Нижанковицької селищної ради, зазначивши, що земельна ділянка № 84 а, площею 0,1252 га розташована АДРЕСА_3 передається у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . До вимоги позивач долучив копію рішення Старосамбірського районного суду від 03.05.2018, у якому зазначено, що станом на 19.08.2010 він був у шлюбі з ОСОБА_3 . Таким чином, відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, більше того, позивач користується нею з 18.04.2018 - з часу виділення її ОСОБА_3 до цього часу, тобто і після розірвання шлюбу. Однак, Нижанківською сільською радою на вимогу позивача жодного рішення не прийнято.

Ухвалою від 24.05.2019 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

25.06.2019 протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 .

11.07.2019 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

03.10.2019 року судом поставлено на обговорення питання про закриття провадження у справі, у зв`язку із тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позивач у судовому засіданні щодо закриття провадження у справі заперечив.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Третя особа у судове засідання не прибула.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства; фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з метою захисту його прав, які перебувають у приватноправовій площині.

Так, у спірних правовідносинах позивач обгрунтовує свої вимоги наявністю у нього права на земельну ділянку, яку передано третій особі - ОСОБА_3 , і яка вибула з його власності у зв`язку із розірванням шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим, позивач просив внести зміни у Рішення Нижанковецької селищної ради №597 від 10.08.2010 «Про надання земельних ділянок у власність», і передати земельну ділянку у спільну сумісну власність. Таким чином, позивач має приватноправовий інтерес, на захист якого, по суті, направлено звернення до суду з вимогою визнати протиправною бездіяльність Нижанковицької селищної ради про залишення без розгляду вимоги ОСОБА_1 від 25.03.2018 року та зобов`язати Нижанковицьку селищну раду прийняти рішення про внесення змін до рішення №597 від 10.08.2010 року, яким передати у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ділянку № 84 а, площею 0,1252 АДРЕСА_3 .

Більше того, з наданих документів судом встановлено, що третя особа - ОСОБА_3 є власником спірної земельної ділянки, отже у разі вирішення питання щодо внесення змін до рішення «Про надання земельних ділянок у власність», судом вирішуватиметься питання щодо земельної ділянки третьої особи як об`єкта цивільних прав.

Тобто, у цій справі існує невирішений спір про право на земельну ділянку, що унеможливлює його розгляд за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності (постійного користування) на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів серед іншого, може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Аналогічна норма закріплена й у ч. 1 ст. 19 ЦПК України.

Враховуючи наведе, суд дійшов висновку, що спір стосовно внесення змін у рішення органу місцевого самоврядування шляхом передачі земельної ділянки у спільну сумісну власність, не належить до юрисдикції адміністративних судів. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до порушення цивільних прав, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконною (протиправною) такої бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства суд закриває провадження у справі.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.2 ст.239 КАС України).

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд згідно з ч.1 ст.239 КАС України повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд роз`яснює позивачеві, що поданий ним позов має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 238, 243, 248, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Нижанковицької селищної ради, третьої особи ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена у порядку та строки встановлені ст.ст. 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Крутько О.В.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.10.2019.