Справа № 813/3283/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 рокуЛьвів№857/6758/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

за участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача Жеребецького Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року у справі №813/3283/17 (головуючий суддя Хома О.П., справу розглянуто у письмовому провадженні у м. Львові) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Львівській області третя особа Акціонерне товариство «Таскомбанк» про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, третя особа Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», в якому просить визнати незаконним, протиправним та скасувати прийняті на підставі акту перевірки від 11.08.2017 №1248/13-01-13-07/ НОМЕР_1 податкові повідомлення-рішення від 05.09.2017: № про нарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та штрафних санкцій в розмірі 197314 грн 98 коп.; № про нарахування грошових зобов`язань з військового збору та штрафних санкцій в розмірі 14855 грн 73 коп.; № про сплату штрафу в розмірі 170 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що питання припинення зобов`язань, що виникають з кредитних договорів, в тому числі шляхом прощення боргу, повинні бути врегульовані між сторонами зобов`язання в рамках договірних правовідносин. Згідно з п. 7 Порядку відшкодування банками безнадійної заборгованості за рахунок резерву є підставою для припинення зобов`язань за кредитним договором. Оскільки списання банком заборгованості за кредитним договором №KF50002 від 12.06.2008 в розмірі 34 251,33 долари США відбувалося за рахунок сформованого резерву без подальшого обліку на позабалансовому рахунку, відсутні підстави вважати, що позивачем отримані додаткові блага. Крім того, вважає, що контролюючим органом не було застосовано положення п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та не досліджувалось питання який саме борг було прощено - основний чи проценти. Позивачем сплачено військовий збір, що підтверджується належними доказами.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДФС у Львівській області, від 05.09.2017 року за № та за №. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2018 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року у даній справі залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року касаційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2018 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

В подальшому, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05.09.2017 № про нарахування грошових зобов`язань з військового збору та штрафних санкцій в розмірі 14 855грн 73 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, тому підлягає скасуванню. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України «до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу) у вигляді: д) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. З системного аналізу наведених вище правових норм в редакції, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин, вбачається, що обов`язок щодо самостійної сплати податку на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання кредитором суми боргу виникає у платника податку за наявності таких умов: - отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням до закінчення строку позовної давності; - надіслання (вручення) платнику податку кредитором повідомлення про анулювання боргу або укладення з платником відповідного договору; включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Апелянт вважає безпідставним твердження, суду що прощення боргу відбулось поза межами строку позовної давності, передбаченого абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу не знайшли свого підтвердження. Положеннями статті 14.1.11 ПК безнадійною визначається така заборгованість, яка відповідає в тому числі такою ознакою як: борг за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності. Крім того, відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредиторської заборгованості позивача не є припиненням зобов`язання останнього, як боржника, перед кредитором, тобто банк має право на продовження претензійно-позовної роботи щодо її стягнення, а тому банком не анульовано (прощено) борг в розумінні абзацу «д» підпункту 164.2.17 пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що свідчить про відсутність підстав для включення 34251, 33 доларів США до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу позивача і, як наслідок, виникнення у останнього обов`язку щодо їх декларування як отриманого додаткового блага та сплати відповідних сум податків. Таким чином, внаслідок списання банком позивачу боргу за рахунок страхового резерву, відсутній об`єкт оподаткування. Суд не врахував, що відповідач при обчислення податкового зобов`язання невірно застосував базу оподаткування для визначення податкового зобов`язання, адже згідно з п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України зобов`язання визначається за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року. Оскільки в січні 2015 року вступила в силу правова норма згідно з якою «до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається: (164.2.17) дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу) у вигляді: д) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на ріквстановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом». Законом України від 09.04.2015 року №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань», який набрав чинності 07.05.2015 року, внесено зміни до Кодексу в частині звільнення від оподаткування операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті. Так, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено п. 8 такого змісту: «Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норма цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Таким чином, оподатковуваним доходом є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком за його рішенням проценти за користування кредитом, не є доходом платника податків. Тому, база оподаткування повинна бути визначена тільки з суми, прощеної (анульованої банком), за банківським кредитом, без врахування процентів. Просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу в частині відмови у задоволенні позову залишити без задоволення, а рішення суду в цій частині без змін.

Крім цього, відповідачем надані додаткові пояснення до справи, у яких зазначає, що просить перевірити законність рішення суду першої інстанції частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 05.09.2017р. № про нарахування грошових зобов`язань та штрафних санкцій з військового збору, оскільки відповідачем було підготовлено та скеровано ряд службових дописів до структурних підрозділів ГУ ДФС у Львівській області для підтвердження інформації про сплату позивачем військового збору та в ході їх опрацювання встановлено, що військовий збір позивачем не сплачено.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи проведено заміну відповідача Головного управління ДФС у Львівській на його правонаступника Головного управління ДПС у Львівській.

В судовому засіданні апеляційного розгляду представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ГУ ДФС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичною особою ОСОБА_2 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Результати перевірки оформлено актом перевірки від 11.08.2017 №1248/13-01-13-07/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено порушення: абзацу «д» підп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік на загальну суму 157851 грн. 98 коп.; п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.1791.1 ст.179 Податкового кодексу України (неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік; підп.1.2, підп.1.3, підп.1.5, підп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, підп.168.1.1, п.168.1.2 п.168.1 ст.168 Закону України від 28.12.2014 року за №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» в результаті чого донараховано військовий збір за 2015 року на загальну суму 11884 грн. 58 коп.

Позивачем оскаржено акт перевірки в адміністративному порядку, за результатами розгляду скарги такий залишено без змін.

На підставі акта перевірки від 11.08.2017 №1248/13-01-13-07/НОМЕР_1 прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.09.2017:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, в розмірі 197 314, 98 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 157851 грн 98 к. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 39463 грн;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 14855 грн 73 к., в тому числі за основним платежем - 11884 грн 58 к. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2971 грн 15 к.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 170 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що відповідачем не подано належних доказів правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 05.09.2017 № , натомість позивачем на підтвердження сплати військового збору представлено копію квитанції від 23.03.2015 №ПН1755 та розпорядженням ПАТ «ВіЕс Банк» від 23.03.2015 про перерахування до державного бюджету сплаченого позичальником ОСОБА_2 військового збору 1,5% у розмірі 11893 грн 71 к.

Щодо податкового повідомлення - рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, в розмірі 197 314, 98 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 157851 грн 98 к. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 39463 грн., то в цій частині в задоволенні позову відмовлено, оскільки у ОСОБА_2 виник обов`язок. передбачений пп. 168.2.1 п.168.2 статті 168 Податкового кодексу щодо включення суми отриманого доходу в розмірі 34 251,33 долари США до загального річного оподатковуваного доходу та подання податкової декларації за наслідками звітного податкового року, а також сплати податку з таких доходів.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом ІV цього Кодексу (пп.49.18.4).

Пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу встановлено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.

Статтею 167 Податкового кодексу встановлені ставки податку з доходів фізичних осіб.

Згідно з пунктом 168.2.1 статті 168 Податкового кодексу платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу) (пп.164.2.17 «д») у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року (Пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України ).

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Законом України від 28.12. 2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01.2015 р, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 Податкового кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 Податкового кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 Податкового кодексу.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що підставою для нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб, передбаченого абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу, а також сплати військового збору є: 1. виникнення в особи додаткового блага у вигляді прощеної основної суми кредитної заборгованості, тобто отримання особою додаткової економічної вигоди, у вигляді збережених кредитних активів і припинення права вимоги на них у банку; 2. направлення банком на адресу особи листа з розрахунком сум прощеного боргу та повідомленням про обов`язок самостійно сплатити у зв`язку з цим податку з доходів фізичних осіб; 3. включення суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

Предметом перевірки податкового органу були кредитні правовідносини між фізичною особою ОСОБА_2 та ПАТ «ВіЕс Банк», що виникли на підставі кредитного договору від 12.06.2008 № KF50002. За умовами договору ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 130000 доларів США строком на 25 років з кінцевим строком погашення до 10.06.2033.

В період дії кредитного договору у ОСОБА_2 виникла прострочена заборгованість.

Відповідно до виписки по рахунку, за період з 12.06.2008 по 06.12.2017 до 23.03.2015 позивач здійснював часткове погашення заборгованості до 17.01.2015.

Між ПАТ «ВіЕс Банк» (банк) та ОСОБА_2 (позичальник) 23.03.2015 укладено договір про погашення заборгованості №б/н, відповідно до умов якого позичальник бере на себе зобов`язання здійснити погашення заборгованості по кредитному договору від 12.06.2008 №KF50002 в сумі 35000 дол. США до 23.03.2015. (п.2.1. Договору).

Відповідно до п. 1.1. Договору про погашення заборгованості, загальна сума заборгованості по кредитному договору від 12.06.2008 №KF50002 становить 69251, 33 доларів США, з яких 65 865,64 доларів США - заборгованість по тілу, 3385,69 доларів США - відсотки.

Відповідно до п.2.2 договору про погашення заборгованості, у випадку надходження коштів в сумі 35000 дол. США, згідно умов зазначених в п.2.1, за кредитним договором від 12.06.2008 KF50002, Банк бере на себе зобов`язання звільнити позичальника від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договорі від 12.06.2008 KF50002.

Позивачем на виконання договору про погашення заборгованості було сплачено 35000 доларів США, що підтверджується квитанціями від 23.03.2015 за №864447 та №864468.

Після отримання коштів банк направив на адресу ОСОБА_2 лист про анулювання кредитного боргу в сумі 34 251,33 доларів США та одночасно повідомив позивача про те, що сума анульованого боргу включена до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь ОСОБА_2 за підсумками звітного періоду, у якому такий борг анульовано та про необхідність подання декларації та самостійну сплату податку з вказаного доходу.

ПАТ «ВіЕс Банк» включено суму анульованого боргу в розмірі 34 251, 33 доларів США до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь ОСОБА_2 в звітності до 2015 рік.

На запит ГУ ДФС у Львівській області від 31.08.2016 № 4361/10/13-01-13-18 ПАТ «ВіЕс Банк» листом від 13.09.2016 № 03-01/15782 повідомило, що згідно з договором про погашення заборгованості від 23.03.2015 ОСОБА_2 прощено (анульовано) борг в розмірі 792913 грн 94 к., що становить 34 251,33 долари США за курсом НБУ, що діяв станом на 23.03.2015 - 23,149873 за 1 долар США. Суму прощеного боргу ПАТ «ВіЕс Банк» відобразило у поданому до контролюючого органу податковому розрахунку сум нарахованого доходу за формою № 1-ДФ за ознакою доходу 126 - додаткове благо.

У суму прощеного ОСОБА_2 за кредитним договором №KF50002 боргу проценти, комісії та/або штрафні санкції (пені) не включені. Визначені в договорі від 23.03.2015 відсотки в розмірі 3 385,69 доларів США ввійшли до суми погашеного, а не прощеного боргу. Вказане підтверджується скерованими на адресу суду заявою ПАТ «ВіЕс Банк» від 06.12.2017 та листом від 21.11.2017.

Розпорядженням ПАТ «ВіЕс Банк» від 23.03.2015 про прощення боргу прийнято рішення списати за рахунок сформованого резерву безнадійну заборгованість за кредитним договором №KF50002 в розмірі 34 251,33 долари США, перерахувати до бюджету сплачений позичальником ОСОБА_2 військовий збір 1,5% у сумі 11 893,71 грн та відобразити в податковій звітності ф. 1ДФ суму виплаченого доходу 34 251,33 доларів США.

Списання відбулось на підставі Протоколу №6 від 10.02.2015 про прийняття рішення дозволити прощення боргу ОСОБА_2 по кредитному договору №KF50002.

ОСОБА_2 сплатив військовий збір в розмірі 11893 грн 71 к., що підтверджується квитанцією від 23.03.2015 №ПН1755.

Отже обидві сторони Договору від 23.03.2015 виконали взяті на себе зобов`язання: ОСОБА_2 - сплатив частину кредитної заборгованості в сумі 35 000, 00 доларів США, ПАТ «ВіЕс Банк» - звільнив позичальника від сплати іншої частини заборгованості в розмірі 34 251, 33 доларів США.

Позивач оскаржив повідомлення-рішення від 05.09.2017: № про нарахування грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та штрафних санкцій в розмірі 197314 грн 98 к., № про нарахування грошових зобов`язань з військового збору та штрафних санкцій в розмірі 14855грн 73 к., № про сплату штрафу в розмірі 170 грн., які прийняті на підставі висновків контролюючого органу про не подання ОСОБА_2 декларації за 2015 рік та не сплату ПДФО і військового збору з суми прощеного боргу в розмірі 34 251, 33 долари США.

Відповідно до статті 605 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора, тому з урахуванням наведеної вище норми,

судом першої інстанції вірно зазначено, що зобов`язання ОСОБА_2 щодо сплати залишкової частини боргу в розмірі 34 251, 33 долари США з 23.03.2015 є припиненими.

Таким чином, з моменту погашення боргу ОСОБА_2 в розмірі 35 000, 0 дол. США у ПАТ «ВіЕс Банк» відпали правові підстави для витребування залишкової суми в розмірі 34 251, 333 долари США, а в ОСОБА_2 на цю суму збільшився дохід, що є додатковим благом в розумінні п. 164.2 статті Податкового кодексу.

При цьому, судом першої інстанції вірно вказано, що незалежно від того чи прописано в договорі терміни «анулювання» чи «прощення», за наслідками виконання договору від 23.03.2015 по суті відбулось прощення боргу.

Крім цього, як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, банком було направлено на адресу ОСОБА_2 листа з повідомленням про анулювання кредитного боргу в сумі 34 251,33 доларів США та майбутні податкові ризики, що виникають з таким анулюванням та включення банком суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь ОСОБА_2 в звітності за 2015 рік.

Наведене свідчить про те, що у ОСОБА_2 виник обов`язок. передбачений пп. 168.2.1 п.168.2 статті 168 Податкового кодексу щодо включення суми отриманого доходу в розмірі 34 251,33 долари США до загального річного оподатковуваного доходу та подання податкової декларації за наслідками звітного податкового року, а також сплати податку з таких доходів та військовий збір.

Проте, позивач ОСОБА_2 декларацію не подав, податку на доходи фізичних осіб з суми прощеного боргу не сплатив.

Апелянт вважає, що додаткове благо у вигляді прощеного боргу не виникло з огляду на те, що взаємні зобов`язання сторін по договору від 23.03.2015 не припиненні. ПАТ «ВіЕс Банк» має право вимоги до боржника, оскільки заборгованість не анульовано, а списано за рахунок страхового резерву. В обґрунтування своєї позиції ОСОБА_2 посилається на норми статті 159 Податкового кодексу.

Проте, апеляційний суд вважає такі доводи апелянта невірними, оскільки станом на дату виникнення спірних правовідносин (анулювання боргу) ці норми були виключені з Податкового кодексу на підставі Закону України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

Порядок створення страхових резервних фондів фінансовими установами та списання за їх рахунок безнадійної заборгованості на час виникнення спірних правовідносин регулювалось Порядком відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 №172 (далі - Порядок № 172).

Відповідно до цього Порядку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов`язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Крім цього, статтею 605 ЦК України визначено право сторін зобов`язання добровільно здійснити прощення боргу, що і було зроблено в рамках договору від 23.03.2015, отже передбачене Порядком №172 списання ПАТ «ВіЕс Банк» безнадійної заборгованості за рахунок резерву не може підтверджувати факт виникнення чи припинення кредитних відносин між боржником і кредитором.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що кредитні зобов`язання по договору від 12.06.2008 №KF50002 припинені у зв`язку з виконанням сторонами зобов`язань, визначених договором від 23.03.2015, тому у банку відсутні будь-які правові підстави вимагати сплати прощеної заборгованості.

Списання банком заборгованості за рахунок страхового резерву не може свідчити про відсутність у ОСОБА_2 доходу у вигляду прощеної суми боргу, оскільки такий виник на підставі договору від 23.03.2015, незалежно від внутрішньої облікової політики банку.

Крім цього, судом було скеровано Ухвалу суду від 18.09.2019р. до Акціонерного товариства «Таксомбанк» про надання інформації чи борг (основна сума кредиту) згідно договору про погашення заборгованості від 23.03.2015р. по кредитному договору №KF50002 від 12.06.2008 р. в розмірі 792 913 грн. 84 коп., що становить 34 251, 33 доларів США позивачу ОСОБА_2 є прощеною (анульованою) чи списаною позичальнику за рахунок сформованого резерву та, чи Банк має право та буде вимагати від Позивальника повернення заборгованості про кредитному договору № KF50002 від 12.06.2008 р., яка станом на 23.03.2015 р. становила 69 251, 33 долари США ( відповідно до п.п. 1.1. Договору про погашення заборгованості від 23.03.2015 р. ).

У відповідь на вказану Ухвалу суду, Акціонерне товариство «Таксомбанк» повідомило суду, що ПАТ «ВіЕс Банк» ( правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК») було прощено (анульовано) заборгованість за кредитним договором №KF50002 від 12.06.2008 р. позичальника ОСОБА_2 , шляхом проведення списання позичальнику за рахунок сформованого резерву заборгованості за кредитом в сумі прощення 34251,33 доларів США, без подальшого обліку на позабалансових рахунках. Крім цього, Банк не має ні права, ні наміру вимагати погашення боргу за вказаним договором ( п. 2.2. Договору про погашення заборгованості ).

Суд першої інстанції вірно вказано, що у даному спорі першочерговим є встановлення факту виникнення в особи самого додаткового блага, оскільки прощений кредитний борг є додатковим благом особи лише у випадку відсутності в банку будь-якої правової підстави вимагати його стягнення в майбутньому, тобто припинення між сторонами кредитних відносин, взятих на себе взаємними зобов`язаннями.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що позивачу було прощено ( анульовано ) борг в сумі 34 251, 33 доларів США.

Щодо покликань апелянта про незастосування контролюючим органом пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу, як в частині нарахування податку виходячи з курсу долара США що діяв станом на 01.01.2014, так і в частині виключення зі складу оподатковуваного доходу платника податків суми процентів за таким кредитом.

Вказана норма перехідних положень Податкового кодексу запроваджена законодавцем з метою захисту інтересів фізичних осіб в період фінансово-економічної кризи від девальвації національної валюти. Нею виключено зі складу оподаткованого доходу різницю між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014. Тобто, фактично встановлено порядок нарахування податку виходячи з суми прощеного боргу в іноземній валюті по курс Національного банку України, що діяв станом на 01.01.2014, тому доводи апелянта в цій частині є невірними.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі №821/707/17 дійшов висновку, що застосування пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу допускається лише у випадку зміни сторонами кредитного договору валюти кредитування з іноземної в національну на дату анулювання (прощення) кредитної заборгованості (боргу).

Як слідує з листа ПАТ «ВіЕс Банк» та договору від 23.03.2015, такої зміни валюти кредитування не відбулось, тому відповідно до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що податковим органом вірно визначено суму податкових зобов`язань, виходячи з курсу гривні до долара США станом на 23.03.2015.

Що стосується додаткових пояснень відповідача до відзиву, у яких він просить перевірити законність рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 05.09.2017р. № про нарахування грошових зобов`язань та штрафних санкцій з військового збору, оскільки відповідачем було підготовлено та скеровано ряд службових дописів до структурних підрозділів ГУ ДФС у Львівській області для підтвердження інформації про сплату позивачем військового збору та в ході їх опрацювання встановлено, що військовий збір позивачем не сплачено, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, з урахуванням наведених вище норм КАС України, апеляційним судом не беруться до уваги додаткові пояснення відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року у справі №813/3283/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складено 07.10.2019р.