Справа № 420/3167/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/3167/19

Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Дата і місце ухвалення: 19.07.2019р., м.Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності щодо обміну посвідки на постійне місце проживання та зобов`язання прийняти рішення щодо видачі посвідки на постійне проживання в Україні, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо обміну посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення щодо видачі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки на постійне проживання в Україні, строк дії якої матиме необмежений термін;

- скасувати винесену 18.03.2019р. постанову ГУ ДМС України в Одеській області відносно ОСОБА_5 , якою накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 13.08.2019 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до не правильного вирішення справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при визнанні протиправною бездіяльності відповідача щодо обміну позивачу посвідки на постійне місце проживання в Україні, судом першої інстанції не враховано, що в липні 2006 року особова справа позивача була вилучена старшим слідчим СВ ГУ МВС України в Одеській області в рамках розслідування кримінальної справи №47 та до теперішнього часу до ГУ ДМС України в Одеській області не надходила. Відповідач неодноразово звертався до уповноважених правоохоронних органів щодо повернення оригіналу особової справи ОСОБА_6 для вирішення питання щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні. У зв`язку з викладеним, наразі неможливо розглянути питання щодо обміну посвідки.

Апелянт вважає, що зобов`язуючи Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти рішення щодо видачі ОСОБА_4 посвідки на постійне проживання в Україні, строк дії якої матиме необмежений термін, суд першої інстанції здійснив втручання в дискреційні повноваження органу державної влади.

Також, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування винесеної ГУ ДМС України в Одеській області 18.03.2019р. постанови про накладення адміністративного стягнення та зазначає, що співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області на території проминку « 7 км.» 18.03.2019р. о 08:00 год. виявлено громадянина ОСОБА_6 , який порушив правила перебування іноземців на території України, а саме: проживав без документів на право проживання на території України. Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що позивачу виповнилося 45 років в грудні 2016 року, тоді як із заявою до ГУ ДМС України в Одеській області про обмін посвідки на постійне проживання в Україні він звернувся 22.03.2019р., тобто після притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року та прийняття нової постанови - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 .

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що подана скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що громадянину Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.01.2006 року видана посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , строк дії якої - безстроково. (а.с.28)

Згідно постанови про здійснення виїмки від 07.07.2006 року особова справа позивача №295555 була вилучена старшим слідчим СВ ГУМВС України в Одеській області Назарець Б.М. в рамках розслідування кримінальної справи №47. (а.с.119-120)

16.05.2013 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України з заявою про надання дозволу на імміграцію. (а.с.76-77)

06.05.2014 року посадовими особами ГУДМС України в Одеській області складено висновок про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 та вирішення питання про повернення до ГУ ДМС України в Одеській області особової справи №295555 для документування заявника посвідкою на постійне проживання. (а.с.129-130)

26.04.2017 року позивач звернувся до начальника слідчого відділу ГУ МВС України в Одеській області із заявою про прийняття мір щодо пошуку його особової справи, оскільки, у зв`язку з досягненням 45 років, йому необхідно змінити посвідку на постійне місце проживання в Україні. (а.с.133)

Листом від 22.05.2017 року слідчим управлінням ГУНП в Одеській області повідомлено позивача, що 26.11.2007 року за вих. №4/9479 кримінальну справу №47 направлено для подальшого проведення досудового розслідування до прокуратури Одеської області та станом на 22.05.2017 року зазначена кримінальна справа до слідчих підрозділів ГУНП в Одеській області не поверталась. (а.с.7)

07.06.2017 року позивач звернувся до прокуратури Одеської області із заявою з приводу надання інформації місцезнаходження його особової справи. (а.с.8)

Листом за №17/1/2-152-06м від 07.07.2017 року позивача повідомлено, що з метою встановлення місцезнаходження особової справи ОСОБА_2 , на адресу Управління державної міграційної служби України в Одеській області направлено лист щодо надання копії процесуального документу, на підставі якого відбулось вилучення. (а.с.9)

Листом за №5/3-10/994 від 19.09.2017 року відповідач повідомив прокуратуру Одеської області, що матеріали особової справи позивача з усіма вилученими слідчими документами передані у листопаді 2007 року для організації проведення подальшого досудового розслідування до слідчого відділу прокуратури Одеської області. (а.с.10)

Листом за №4/В-1165 від 04.05.2018 року слідчим управлінням ГУНП в Одеській області повідомлено позивача, що відповідно до постанови заступника прокурора Одеської області старшого радника юстиції Мрихина О.М. про створення слідчо-оперативної групи від 29.01.2008 року, кримінальна справа №47 перебувала у провадженні старшого слідчого прокуратури Одеської області Бойка О.Г. та іншою інформацією щодо місцезнаходження кримінальної справи №47 СУ ГУНП в Одеській області не володіє. (а.с.12)

18.03.2019 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області складено протокол про адміністративне правопорушення на громадянина КНР ОСОБА_5 за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме проживання без документів про право проживання на території України та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у розмірі 1700 грн. (а.с.66-67, 69-70).

22.03.2019 року ОСОБА_8 звернувся до начальника ГУ ДМС України в Одеській області із заявою, в якій зазначив, що в грудні 2016 року йому виповнилось 45 років, у зв`язку з чим він повинен був вклеїти фото в посвідку на постійне місце проживання, проте не зміг цього зробити, так як співробітники ДМС повідомили, що особова справа позивача була вилучена правоохоронними органами, після особистого листування з якими позивачу стало відомо, що його особова справа втрачена. На підставі викладеного, позивач просить поновити його особову справу або завести нову та видати нову посвідку на постійне проживання. (а.с.13)

У відповідь на вказане звернення листом за №5/3 ГУ ДМС України в Одеській області повідомило позивача, що здійснити обмін посвідки на постійне проживання не вбачається можливим у зв`язку з тим, що особова справа щодо надання йому дозволу на імміграцію в Україну була вилучена 11.07.2006 року слідчим відділом ГУ МВС України в Одеській області в рамках розслідування кримінальної справи №7 та до теперішнього часу до ГУДМС України в Одеській області не повернута. (а.с.14)

Вважаючи протиправною бездіяльність ГУ ДМС України в Одеській області щодо обміну посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину ОСОБА_2 , наслідком чого стало притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП у вигляді накладення штрафу за проживання на території України без документів, які дають право на таке проживання, ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов у повному обсязі, виходив з того, що бездіяльність міграційного органу щодо обміну посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину ОСОБА_2 є протиправною з врахуванням визнання відповідачем у листі від 26.03.2019 року факту наявності та чинності посвідки позивача на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 24.01.2006 року. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про необґрунтованість відмови Головного управління ДМС України в Одеській області щодо обміну посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянину ОСОБА_2 . Позивач не повинен нести негативні наслідки у зв`язку з вилученням його особової справи слідчим відділом ГУМВС України в Одеській області в рамках розслідування кримінальної справи №7 та не повернення її до ГУДМС України в Одеській області, оскільки він неодноразово звертався з листами до ГУ ДМС України в Одеській області, слідчого відділу ГУНП в Одеській області, прокуратури Одеської області з метою отримання будь-якої інформації щодо місцезнаходження його особової справи з початку 2014 року. За висновками суду першої інстанції, позивач вчинив усі залежні від нього дії, спрямовані на запобігання порушенню правил перебування іноземців в Україні, а тому постанова ГУ ДМС України в Одеській області про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. не може бути визнана обґрунтованою та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 06.04.2011 року №405/2011 «Питання Державної міграційної служби України» (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) було затверджено Положення про Державну міграційну службу України, п.п.8 п.4 якого передбачено, що ДМС України відповідно до покладених на неї завдань здійснює оформлення і видачу іноземцям та особам без громадянства запрошень для в`їзду в Україну, документів для тимчасового перебування або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, студентських квитків студентам із числа іноземців та осіб без громадянства, вилучає ці документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в`їзду в Україну в передбачених законодавством випадках.

Постановою Кабінету Міністрів України затверджено порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання №321 від 25.04.2018 року (далі - Порядок №321).

Відповідно до п.1 Порядку №321 посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Підпунктом 5 пункту 7 Порядку №321 передбачено, що обмін посвідки здійснюється у разі досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Пунктом 40 Порядку №321 визначено перелік документів, які подаються іноземцем або особою без громадянства для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну.

Згідно п.42 Порядку №321 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Відповідно до п.43 Порядку рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Згідно п.62 Порядку №321 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 63 Порядку №321 передбачено, що копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

Згідно п.78. Порядку №321 рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.

Аналогічні положення кореспондуються з п.4.5, п.4.6 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 липня 2013 року №681, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

З аналізу наведених норм права слідує, що підставою для обміну посвідки у зв`язку з досягненням особою 45-ти річного віку є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ДМС в установленому порядку, за результатом розгляду яких міграційний орган приймає відповідне рішення про обмін посвідки або про відмову в її обміні з обов`язковим зазначенням підстав, передбачених чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідь на звернення ОСОБА_2 від 22.03.2019р. про обмін посвідки на постійне проживання листом №5/3 ГУ ДМС України в Одеській області повідомило позивача, що здійснити обмін посвідки не вбачається за можливе у зв`язку з вилученням його особової справи 11.07.2006 року слідчим відділом ГУ МВС України в Одеській області.

Однак, вказаний лист відповідача за своєю правовою природою не є рішенням про відмову в обміні посвідки в розумінні Порядку №321

Чинним законодавством України не передбачено надання відповідачем відповіді листом на заяву про обмін посвідки, натомість останній зобов`язаний прийняти рішення про обмін або про відмову в обміні посвідки і з обов`язковим зазначенням підстав для такої відмови, передбачених чинним законодавством.

Варто зазначити, що ні Порядком №321, а ні жодною іншою нормою законодавства, яке регулює спірні правовідносини, не передбачено відмови іноземцю або особі без громадянства в обміні посвідки на постійне проживання з підстав відсутності в уповноваженого органу особової справи такої особи у зв`язку з вилученням її правоохоронними органами.

Враховуючи вищезазначені норми права, а також те, що відповідачем не було прийнято рішення за результатом розгляду заяви позивача, колегія суддів вважає, що надана відповідь ГУ ДМС України в Одеській області є необґрунтованою та протиправною.

Більше того, зі змісту листа ГУ ДМС України в Одеській області від 19.09.2017 року, адресованого начальнику другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва Прокуратури Одеської області, вбачається, що ОСОБА_2 звертався в 2017 році із заявою про обмін посвідки на проживання. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про результати розгляду відповідачем вказаного звернення позивача, що свідчить про протиправну бездіяльність органу Державної міграційної служби.

З цих підстав колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що до 22.03.2019 року позивач не звертався до уповноважених органів щодо обміну посвідки на постійне проживання на території України у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

Поряд з цим, колегія суддів не може погодитися з обґрунтованістю висновку суду першої інстанції про зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області прийняти рішення щодо видачі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідки на постійне проживання в Україні, строк дії якої матиме необмежений термін, оскільки Порядком №321 передбачено перелік документів, які подаються для обміну посвідки, процедуру їх розгляду та прийняття рішення уповноваженим органом Державної міграційної служби України. При цьому, суд не підміняє суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.

Оскільки ГУ ДМС України в Одеській області не вчинило визначених Порядком №321 дій щодо розгляду поданої позивачем заяви стосовно обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні та не прийняло відповідного рішення за результатами такого розгляду, колегія суддів доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде визнання неправомірною бездіяльності ГУ ДМС України в Одеській області щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 22.03.2019 року про здійснення йому обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 45-річного віку та зобов`язання відповідача розглянути подану заяву з прийняттям рішення за результатами розгляду.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді заяви ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про обмін посвідки на постійне проживання в Україні на виконання рішення суду ГУ ДМС України в Одеській області слід врахувати, що відмова у задоволенні поданої заяви з підстав відсутності в оригіналу особової справи іноземця не передбачена чинним законодавством та не буде вважатися належним виконанням відповідачем судового рішення.

Щодо вимог позивача про скасування винесеної 18.03.2019 року ГУ ДМС України в Одеській області постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення ч.1 ст.203 КУпАП, що виразилося у порушенні правил перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про її необґрунтованість та наявність підстав для скасування з огляду на наступне.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушенням (проступок) визначено як протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач вчинив усі залежні від нього дії, спрямовані на запобігання порушенню правил перебування іноземців в Україні, які не призвели до бажаного результату з причин, які не залежали від його волі, а тому притягнення його до відповідальності за проживання без документів на право проживання в Україні у вигляді накладення штрафу не може бути визнано обґрунтованим.

Принцип «належного урядування», який висвітлено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України», передбачає покладення на державні органи обов`язку запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

З огляду на вказані обставини у їх сукупності, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності його рішень, не доведено законність та обґрунтованість притягнення громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст.203 КУпАП.

Оскільки при розгляді справи в частині вимог ОСОБА_6 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо обміну посвідки на постійне місце проживання та зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області прийняти рішення щодо видачі ОСОБА_4 посвідки на постійне проживання в Україні, строк дії якої матиме необмежений термін, судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи та постановлено судове рішення з не правильним застосуванням норм матеріального права, тому, відповідно до ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції частково задовольняє скаргу ГУ ДМС України в Одеській області, скасовує рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення - про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 139, 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 22 березня 2019 року про здійснення йому обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути заяву громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 22 березня 2019 року про здійснення йому обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 45-річного віку з прийняттям за результатами розгляду відповідного рішення.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД №007550 від 18 березня 2019 року, винесену відносно ОСОБА_2 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області () на користь ОСОБА_2 (лат. ОСОБА_2 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук