Справа № 400/1231/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/1231/19

Категорія: 111010000 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту: 26.06.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч. 1 ст. 311 КАС України,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі за позовом Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року Державне підприємство (далі ДП) "Миколаївський бронетанковий завод" звернулося до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) ДФС у Миколаївській області про:

- визнання протиправними дії по безспірному списанню частини чистого прибутку (доходу) за постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі №814/1586/16 шляхом пред`явлення інкасових доручень до установи банку, в яких відкрито рахунки ДП "Миколаївський бронетанковий завод";

- зобов`язання утриматись від безспірного списання частини чистого прибутку за постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі №814/1586/16 шляхом пред`явлення інкасових доручень до установи банку, в яких відкрито рахунки ДП "Миколаївський бронетанковий завод".

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що у відповідача не було правових підстав для безспірного списання частини чистого прибутку за постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі №814/1586/16 шляхом пред`явлення інкасових доручень до установи банку.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління Національного Банку України від 21 січня 2014 року №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976 (надалі Інструкція №22) передбачено право стягнення коштів на підставі інкасових доручень згідно рішення суду. Інкасові доручення виставлені з дотриманням Інструкції №22 та ЦК України.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року адміністративний позов ДП "Миколаївський бронетанковий завод" задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ДФС у Миколаївській області по безспірному списанню частини чистого прибутку (доходу) шляхом пред`явлення інкасових доручень до установ банку, в яких відкрито рахунки ДП "Миколаївський бронетанковий завод".

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ ДФС у Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що Інструкцією №22 не передбачено винятків для частини чистого прибутку та у Цивільному кодексі України також відсутні розмежування між податковим боргом та частиною чистого прибутку, таким чином інкасові доручення виставленні з дотриманням вказаної Інструкції №22 та Цивільному кодексу України, та жодним чином не суперечать їм.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДФС у Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження.

22 грудня 2016 року постановою Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №814/1586/16 за позовом СДПІ до ДП "Миколаївський бронетанковий завод" стягнуто з позивача до Державного бюджету України частину чистого прибутку (доходу) господарських організацій, що вилучаються до бюджету (код платежу 21010100) у сумі 4 346 103,30 грн.

29 січня 2019 року та 20 лютого 2019 року відповідачем було направлено в АТ "Державний експертно-імпортний банк України", який здійснює обслуговування позивача, інкасові доручення №47 від 14 січня 2019 року та №353 від 18 лютого 2019 року. На підставі цих інкасових доручень з рахунку позивача було списано грошові кошти в сумі 599,38 грн., що підтверджується меморіальним ордером №47 від 29 січня 2019 року та №353, №370 від 20 березня 2019 року на суму 728,46 грн., в яких зазначено призначення платежу "в рахунок погашення податкового боргу з частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх об`єднань".

Не погоджуючись з вказаними діями ГУ ДФС у Миколаївській області позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно Інструкції №22 передбачено право контролюючого органу стягувати з рахунків суб`єктів господарювання - на підставі рішення суду саме податковий борг, прострочену заборгованості суб`єкта господарювання перед державою за кредитом (позикою), чим не є за своєю правовою природою частина чистого прибутку (доходу), тому списання заборгованості позивача в частині чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств на підставі інкасових доручень є протиправним.

При цьому частково задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив про те, що позовна вимога про зобов`язання утриматись від безспірного списання частини чистого прибутку за постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі №814/1586/16 шляхом пред`явлення інкасових доручень до установи банку, в яких відкрито рахунки ДП "Миколаївський бронетанковий завод" задоволенню не підлягає, оскільки є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та права позивача відновляться в разі визнання судом протиправних дій відповідача по безспірному списанню частини чистого прибутку(доходу) шляхом пред`явлення інкасових доручень до установи банку, в яких відкрито рахунки ДП "Миколаївський бронетанковий завод".

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ст.ст. 9, 10, 14, 41 ПК України, ст. 17 БК України, ч.5 ст. 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", п.1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138, глави 11 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління Національного Банку України від 21 січня 2014 року №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976, які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Частиною 5 ст. 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" встановлено, що господарська організація, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави, за підсумками календарного року зобов`язана спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138 (далі Порядок №138).

Відповідно до вимог п.1 Порядку №138 визначено, що згідно з цим Порядком частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, у розмірі: 30 відсотків - державними підприємствами, що є суб`єктами природних монополій, та державними підприємствами, плановий розрахунковий обсяг чистого прибутку яких перевищує 50 млн. гривень; 15 відсотків - іншими державними унітарними підприємствами.

Постановою Кабінету Міністрів України №106 від 16 лютого 2011 року встановлено, що перелік податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету визначається відповідно до переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (далі - перелік), згідно з додатком.

Органам, що контролюють справляння надходжень бюджету зобов`язано забезпечити відповідно до законодавства здійснення постійного контролю за правильністю та своєчасністю надходження до державного та місцевих бюджетів податків, зборів, платежів та інших доходів згідно з переліком, а також ведення обліку таких платежів у розрізі платників з метою забезпечення повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

ДФС контролює справляння надходжень бюджету за кодом бюджетної класифікації 21010100 частину чистого прибутку (доходу) господарських організацій.

Дослідивши матеріали справи, а саме належним чином завірені копії Меморіальних ордерів №353 від 20 березня 2019 року на суму 725,61 грн. та №47 від 29 січня 2019 року на суму 599,38 грн. судовою колегією встановлено, що призначення платежу: в рахунок погашення боргу з частини чистого прибутку (доходу), тобто відповідач стягує податковий борг позивача.

Згідно п.14.1.175 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 14.1.39 п.14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп.14.1.56 п.14.1 цієї статті).

Статтею 9 ПК України встановлено, що до загальнодержавних податків належать: податок на прибуток підприємств; податок на доходи фізичних осіб; податок на додану вартість; акцизний податок; екологічний податок; рентна плата; мито. Відносини, пов`язані з установленням та справлянням мита, регулюються митним законодавством, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України. Установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

Згідно ст. 10 ПК України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок. До місцевих зборів належать: збір за місця для паркування транспортних засобів; туристичний збір. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі). Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі. Установлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється. Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Перелік загальнодержавних податків та зборів, а також місцевих податків встановлено ст.ст. 9 та 10 ПК України відповідно, та частина чистого прибутку не віднесено у жодній із цих статей.

Таким чином, враховуючи нормативні визначення вищевказаних понять (грошове зобов`язання, податкове зобов`язання), частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм ПК України. Цей платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків.

При цьому, відповідно до висновку Верховного Суду в постанові від 01 серпня 2018 року по справі №826/19797/16 покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів, а також сплата його до державного бюджету України, не змінює правової природи такого платежу.

Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в постановах від 31 січня 2019 року у справі №819/25/18, від 24 травня 2019 року у справі №806/1420/16.

До того ж, відповідно до ст. 41 ПК України та ст. 17 БК України органом стягнення (стягувачем) податкового боргу, простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) є контролюючі органи.

Стягувач ініціює стягнення коштів у випадках, визначених п.11.1 глави 11 Інструкції №22:

1) з рахунків платників податків - на підставі рішення суду або рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу (за умов, визначених пунктом 95.5 ст. 95 ПК України );

2) з рахунків суб`єктів господарювання - на підставі рішення суду. (п.11.1, п.11.2 Інструкції №22).

Вищезазначеними пунктами Інструкції №22 передбачено право контролюючого органу стягувати з рахунків суб`єктів господарювання - на підставі рішення суду саме податковий борг, прострочену заборгованості суб`єкта господарювання перед державою за кредитом (позикою), чим не є за своєю правовою природою частина чистого прибутку (доходу), тому списання заборгованості позивача в частині чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств на підставі інкасових доручень є протиправним.

З урахуванням викладеного судова колегія погоджується з судом першої інстанції про те, що судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання, таким чином ДП "Миколаївський бронетанковий завод" повинен виконати рішення суду по справі №814/1586/16, при цьому виконання рішення шляхом - пред`явлення інкасових доручень до установи банку, в яких відкрито рахунки ДП "Миколаївський бронетанковий завод" не передбачено чинним законодавством.

Системний аналіз вказаних норм законодавства та обставин справи спростовує доводи ГУ ДФС у Миколаївській області викладені в апеляційній скарзі про те, що Інструкцією №22 не передбачено винятків для частини чистого прибутку та у ЦК України також відсутні розмежування між податковим боргом та частиною чистого прибутку, таким чином інкасові доручення виставленні з дотриманням вказаної Інструкції №22 та ЦК України, та жодним чином не суперечать їм.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що Головне управління ДФС у Миколаївській області при пред`явленні інкасових доручень до установ банку, в яких відкрито рахунки ДП "Миколаївський бронетанковий завод" діяло всупереч вимог ст. 19 Конституції України та ч.2 ст. 2 КАС України.

До того ж, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в частині вимог про зобов`язання утриматись від безспірного списання частини чистого прибутку за постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року у справі №814/1586/16 шляхом пред`явлення інкасових доручень до установи банку, в яких відкрито рахунки ДП "Миколаївський бронетанковий завод", оскільки задоволення вказаної вимоги є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та права позивача відновляться в разі визнання судом протиправних дій відповідача по безспірному списанню частини чистого прибутку(доходу) шляхом пред`явлення інкасових доручень до установи банку, в яких відкрито рахунки ДП "Миколаївський бронетанковий завод".

При цьому, судова колегія зазначає, що інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції залишено поза увагою, оскільки вони ідентичні відзиву на позовну заяву ГУ ДФС у Миколаївській області від 20 травня 2019 року вх.№8092, на які судом першої інстанції надано вмотивовану відповідь, та з висновком яких погоджується судова колегія.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ДП "Миколаївський бронетанковий завод" і, відповідно, необхідність їх часткового задоволення.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.