Справа № 266/4869/19
Суддя: Д`яченко Д. О.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 266/4869/19
Провадження № 2-а/266/76/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Д`яченко Д.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженні, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому зазначила, що 01.08.2019 року, вона керувала транспортним засобом - автомобілем "Hyundai i20", з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , здійснювала рух по трасі "Мелітополь-Новоазовск" до м. Маріуполя зі швидкістю 70-80 км. Побачивши попереду знак 5.45 (населений пункт), яким було позначено населений пункт "Мангуш", вона почала знижувати швидкість до дозволеної. Пересікаючи відмітку дії знаку 5.45 автомобіль рухався вже зі швидкістю нижче п`ятдесяти км/год. Так, 01.08.2019 року інспектором Тимошевим В.Д. було винесено на постанову НК № 506789 у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за нібито порушення нею правил дорожнього руху за ч. 1 ст. 122 КУпАП, в якій зазначено, що позивач перевищив встановлену швидкість, рухаючись зі швидкістю 78 км. Проте позивач не погоджується із вказаною постановою, оскільки контролювала швидкість керованого нею автомобілю, до того ж, з пред`явленого інспектором відео чітко не видно номерного знаку транспортного засобу, а крім того не можливо встановити, що автомобіль який там зображено, рухається у населеному пункті, та має швидкість 78 км/год. Після того як інспектором було повідомлено про початок розгляду адміністративного матеріалу відносно неї, вона заявила клопотання про відкладення розгляду справи оскільки потребувала правової допомоги, проте в цьому їй було відмовлено. Вважає, що працівник поліції позбавив її можливості скористатися правовою допомогою та послугами адвоката, подати відповідні клопотання. До того ж, не з`ясувавши жодних обставин інспектором було винесено постанову на місці зупинки транспортного засобу, що є порушенням рішення Конституційного Суду України, яке є обов`язковим до виконання на усій території України. Просила суд оскаржувану постанову НК № 506789 скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо неї закрити за відсутністю у її діях складу правопорушення, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідно до ухвали суду від 14.08.2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження за правилами глави 10 КАС України, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу отримано, що підтверджується матеріалами справи.

Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 08.10.2019 року представнику відповідача відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні в порядку загального провадження.

Відзив від відповідача надійшов на адресу суду 03.09.2019 року.

Так, з огляду на те, що згідно положень ст. 258 КАС України передбачено, що даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність спору.

Оскільки, відповідно до вимог ст. 262 КАС України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Перешкод для розгляду справи немає.

Представник відповідача Голіков Д.С., який діє на підставі довіреності, скористався правом на подачу відзиву. У своєму відзиві зазначив, що вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Під час несення служби на автодорозі М-14 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ" на 620 км, 01.08.2019 року екіпажем "Чайка" за допомогою лазерного вимірювача швидкості "TruCam" LTI 20/20 (серійний номер ТС000587 було виявлено порушення ПДР, а саме водій транспортного засобу "Hyundai i20", з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 78 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 28 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. Після зупинки транспортного засобу інспектором водієм виявилася ОСОБА_1 , яка на вимогу інспектора надала запитувані документи для перевірки. Заявлене клопотання водія про надання для ознайомлення з відеофіксацією правопорушення було інспектором задоволено. Також водію було оголошено про початок розгляду адміністративного матеріалу, роз`яснені права та обов`язки. Окрім того, позивачем заявлялося клопотання про необхідність залучення захисника, а також фахівця в галузі права, яке було задоволено інспектором. На місці зупинки позивач ОСОБА_1 здійснювала телефонний дзвінок і за рекомендаціями особи до якої телефонувала, просила інспектора надати сертифікат на прилад, яким було здійснено фіксацію порушення, а також документи, що підтверджують відповідність дати проходження повірки, які були задоволені інспектором. При цьому звернув увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці зупинки, а позивач не був обмежений правом скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку. Стосовно принципу роботи лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 зазначено, що прилад здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Виробник приладу застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження порушення. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюються підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam. Також зазначено, що до початку використання вказаного приладу всі можливі місця розміщення технічних засобів авто фіксації було позначено відповідними дорожніми знаками. Крім того представником відповідача зазначено, що наявність свідоцтва про повірку є єдиними і достатнім документом, що підтверджує, що прилад TruCam є вимірювальним приладом і його можна використовувати для фіксації перевищення швидкості. Стосовно правомірності використання працівниками патрульної поліції приладу TruCam додатково повідомляє, що Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 зазначений пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки. У разі виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки із Державного реєстру заборонялося їх серійне виробництво або ввезення на територію України. Однак засоби вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх із державного реєстру дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Оскільки прилад TruCam було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно його подальша експлуатація не обмежена нормами чинного законодавства. Одночасно зазначив, що прилад здійснює автоматично фіксацію транспортного засобу, який рухається з перевищенням допустимої швидкості, вплинути на зміну фотознімка інспектор не має технічної можливості, оскільки під час фото фіксації прилад TruCam здійснює відео фіксацію транспортного засобу на якому транспортний засіб порушника відмічається курсором та незмінно тримається на наведеному автомобілі до моменту фото фіксації, як самого транспортного засобу так і його номерного знаку. Окрім того, на зазначеній ділянці автомобільної дороги загального користування державного значення М-14 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ" встановлено дорожній знаки 5.70 "Фото-відеофіксація порушень перевищення встановленої швидкості руху". Щодо посилання позивача стосовно розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу, то зазначив, що рішення Конституційного суду від 26.05.2015 року на яке посилається позивач було прийняте до змін 14.07.2015 року Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху", які були направлені на істотну зміну та спрощення порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, саме для поліцейських. Відповідно до положень ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих у автоматичному режимі. При цьому Рішення Конституційного суду від 26.05.2015 року визначає, що перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Враховуючи зміни, які були внесені в положення ч. 2 ст. 258 КУпАП, то такий перелік викладений у ч.1 ст. 258 КУпАП доповнено правопорушеннями, розгляд яких віднесено до компетенції національної поліції наведений в ч. 1 ст. 222 КУпАП. Стосовно скасування постанови через відсутність протоколу про адміністративне правопорушення зазначив, що позивач вчинила порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, тому постанова відносно ОСОБА_1 розглянута без складання протоколу. Окрім того зазначив, що посилання позивача про вчинення нею правопорушення поза межами населеного пункту не відповідають дійсності, оскільки розташування поліцейських, які проводили розгляд справи було навпроти обладнаної стаціонарної зупинки. До того ж, фотографією зробленою автоматично приладом вимірювання швидкості зафіксовано, що відстань від поліцейського та автомобіля позивача складала 289,3 метри. Щодо стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, то стороною позивача повинен бути наданий детальний опис виконаних робіт, який має бути підтверджений. На підставі вищевикладеного просив суд прийняти до розгляду вказаний відзив та відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

З відповіді на відзив, позивач ОСОБА_1 зазначила, що відповідач не довів правомірність винесеної відносно неї постанови, окрім того у своєму відзиві відповідач спотворив обставини, всупереч Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" зроблені висновки щодо відсутності необхідності встановлення відповідності засобів вимірювальної техніки діючому законодавству про метрологію, Національним стандартам та Технічним регламентам. Здійснено починання щодо свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки. При цьому не надано жодного доказу, що засіб вимірювальної техніки TruCam є саме законодавчо врегульованим засобом.

Представник відповідача Голіков Д.С. , який діє на підставі довіреності, звернувся до суду із додатковими поясненнями, в яких зазначив, що дійсно наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року за № 1362 TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки. Виходячи з вищевказаних положень, у разі виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки із Державного реєстру заборонялося їх серійне виробництво або ввезення на територію України. Однак засоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту виключення їх із вказаного Державного реєстру, дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Тобто посилання позивача на не чинність сертифікату у зв`язку із виключенням засобу вимірювальної техніки із Державного Реєстру є необґрунтованим та повністю спростовується вищевикладеним.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Положеннями ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Постановою НК № 506789 від 01.08.2019 року на ОСОБА_1 за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень.

Тією ж постановою встановлено, що ОСОБА_1 , 01.08.2019 року, о 17 год. 46 хвил., по пр. Миру в смт. Мангуш Мангушського району Донецької області, керуючи транспортним засобом "Hyundai i20", з державним номером НОМЕР_1 , рухалася зі швидкістю 78 км/год., при цьому перевищила встановлене обмеження швидкості у населеному пункті на 28 км/год., чим порушила п.12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалася приладом TruCam № 000587.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За нормами КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази.

Згідно з. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз наведеної норми права дає можливість дійти висновку, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є, у тому числі, показання технічних приладів. При цьому таку фіксацію може проводити як особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, так і інша особа, вирішальною ознакою доказу є його змістовність, а не суб`єкт.

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.

Судом досліджений наявний в матеріалах справи відеозапис та фотознімок здійснений сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 № ТС000587, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 78 км/год.

При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що з відеозапису не можна встановити, що автомобіль який там є, знаходиться по-перше в населеному пункті, по-друге має швидкість 78 км/год., до того що це взагалі є автомобілем, яким керувала позивач, оскільки як слід з дослідженого судом відеозапису здійсненого приладом TruCam LTІ 20/20 курсор був наведений на транспортний засіб під керуванням позивача, при наближенні зафіксовано номерний знак автомобілю НОМЕР_2 ІР, яким керувала позивач ОСОБА_1 , а до того ж, з відеозапису слід, що автомобіль рухався вже в населеному пункті.

Зазначені докази судом визнаються допустимими доказами з огляду на те, що про наявність такого доказу міститься посилання у оскаржуваній постанові.

Суд не вважає обґрунтованими доводи позивача, що вказаний тип засобу, який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, затверджений сертифікатом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012, було виключено з Державного реєстру на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 № 1362, а сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки UA-MI/1-2903-2012 від 29.08.2012 є нечинним з 02.11.2015, а тому використання вказаного пристрою є незаконним, а отримані дані щодо швидкості є необґрунтованими, адже, як доведено відповідачем, на лазерний вимірювач TruCAM LTI 20-20 складено експертний висновок Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 27.09.2018 № 04/02/03-3008, який підтверджує реалізацію криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних, з терміном дії до 27.09.2021.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Проте, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.

Суд звертає увагу, що така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення іі результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Крім того, Мінекономрозвитку України видано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13729, чинне до 21.12.2019 року, згідно з яким засіб TruCAM LTI 20/20 № TC000587 відповідає вимогам "Діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год. до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі: +- 2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; +- 1% в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год.".

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04 жовтня 2018 року.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13729 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LT1 20/20 № ТС000587 до застосування.

Стосовно доводів позивача, що справа про адміністративне правопорушення протиправно була розглянута на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно приписів пункту 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, на яке посилається позивач, вбачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Суд відхиляє доводи позивача, із посиланням на вищевказане рішення Конституційного Суду України, щодо незаконності розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення з огляду на те, що законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Таким чином, Рішення Конституційного Суду України, на яке посилається позивач, приймалось до внесення змін у статтю 258 КУпАП.

Отже, судом не беруться до уваги доводи позивача з приводу неналежного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 15.03.2018 по справі №554/5558/16-а, від 12.03.2018 по справі №751/6165/17.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Тому суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правомірність оскаржуваної постанови, яка є предметом оскарження позивачем.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Вимоги позивача про закриття провадження у справі також не можуть бути задоволені, оскільки вони є похідними від вимог про скасування оскаржуваної постанови.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення відповідачем судових витрат, підстав для їх розподілу немає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2,77,242-246,271,286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Донецьку та Луганську області.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 08.10.2019 року.

На підставі ч.2 ст. 271 КАС України копію судового рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Суддя Д`яченко Д. О.