Справа № 9901/648/18
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2019 року

Київ

справа №9901/648/18

адміністративне провадження №П/9901/648/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Шевцової Н. В.,

суддів Жука А. В., Мартинюк Н. М., Шишова О. О., Яковенка М. М.

за участю секретаря судового засідання Івашка О. Л.

учасники справи:

представника позивача ОСОБА_5

представника відповідача Белінської О. В.

представника третьої особи Задорожної А. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Міністерство юстиції України, про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРЕДМЕТ СПОРУ

1. 22 червня 2018 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач) звернулась до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач), в якому просила суд визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття рішення Вищої ради правосуддя від 24 травня 2018 року № 1530/0/15-18 «Про відмову у призначенні ОСОБА_2 ».

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

Аргументи позивача

2. Позивач в обґрунтування доводів позовної заяви посилається на порушення відповідачем приписів частини другої статті 56 Закону України «Про запобігання корупції» при призначенні та проведенні щодо неї, як кандидата на посаду заступника голови Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України), спеціальної перевірки, оскільки такі повноваження належать керівнику (заступнику керівника) держаного органу, на зайняття посади в якому претендує особа - тобто керівнику (заступнику керівника) ДСА України.

3. Позивач зазначає, що Вища рада правосуддя, провівши щодо неї спеціальну перевірку, порушила принцип законності, діяла поза межами своїх повноважень, а отже перевірка була проведена неналежним органом та її результати не можуть бути підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

4. Також позивач указує, що відповідачем до неї безпідставно застосовано заборону, встановлену частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади", оскільки посада директора Департаменту методологічної роботи з питань оподаткування Державної фіскальної служби України (надалі по тексту - Департамент), яку вона займала протягом 2013-2014 р.р., не відноситься до посад, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), оскільки Департамент не має ознак самостійного структурного підрозділу.

5. При цьому позивач уважає, що Вищою радою правосуддя при проведенні спеціальної перевірки безпідставно було враховано Звіт про результати проведення перевірки щодо виконання Державною фіскальною службою України (далі - ДФС України) норм Закону України «Про очищення влади» від 20 жовтня 2015 року, складений Міністерством юстиції України, оскільки повноваження останнього обмежуються лише наданням органу, який проводить спеціальну перевірку, інформації про наявність в Єдиному державному реєстрі осіб щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» відомостей про претендента на посаду.

6. Крім того, позивач зазначає, що законодавством не встановлено проведення повторної перевірки щодо застосування заборон, визначених Законом України «Про очищення влади», а отже, Вища рада правосуддя при прийнятті рішення про призначення її на посаду першого заступника ДСА України мала врахувати Довідку про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», складену директором Департаменту персоналу ДФС України та затверджену головою ДФС України 27 серпня 2015 року, якою встановлено, що до неї не застосовуються заборони, визначені частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Аргументи відповідача:

7. Вища рада правосуддя позов ОСОБА_2 не визнала та в обґрунтування своїх доводів зазначила, що оскаржуване рішення було прийнято на підставі та у межах повноважень Вищої ради правосуддя, як суб`єкта призначення на посаду - першого заступника ДСА України.

8. Відповідач зазначив, що відповідно до вимог статей 56-58 Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, що передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №171, секретаріатом Вищої ради правосуддя організовано та проведено спеціальну перевірку ОСОБА_2 , як переможця конкурсу на зайняття вакантної посади - заступника ДСА України.

9. З листа Міністерства юстиції України Вищою радою правосуддя було з`ясовано, що робочою групою в ході проведення перевірки щодо виконання ДФС України норм Закону України «Про очищення влади» було виявлено ряд системних порушень та не звільнення осіб, які відповідають критеріям, що передбачені частинами першою та другою статті 3 цього Закону. Так, у звіті робочою групи про результати перевірки зазначено, що стосовно 21 особи (в тому числі і ОСОБА_2 ) були складені довідки за підписом директора Департаменту персоналу ДФС України та погоджені головою ДФС України ОСОБА_3 , про не застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади», однак ці довідки не відповідають вимогам Закону.

10. Також під час спеціальної перевірки, із записів у трудовій книжці позивача, секретаріатом Вищої ради правосуддя було встановлено, що ОСОБА_2 належить до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, передбачені частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади», про що зазначено в Довідці про результати спеціальної перевірки.

11. Такого висновку начальник управління по роботі з персоналом секретаріату Вищої ради правосуддя дійшов у зв`язку з тим, що позивач з 21 листопада 2013 року 22 лютого 2014 року обіймала посаду керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, та не була звільнена в цей період за власним бажанням.

12. Відповідач зазначив, що під час конкурсу було проведено саме спеціальну перевірку ОСОБА_2 , як особи, що претендує на зайняття посади першого заступника ДСА України, яка передбачає, в тому числі перевірку відомостей щодо поширення на особу передбаченої Законом України «Про очищення влади» заборони займати відповідну посаду. Таким чином, відповідач уважає доводи позивача щодо необґрунтованого проведення повторної перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» та не врахування висновків раніше проведеної такої перевірки, яка оформлена Довідкою про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» від 27 серпня 2015 року, безпідставними.

13. Відповідач уважає, що при складанні довідки про результати спеціальної перевірки, начальником управління по роботі з персоналом секретаріату Вищої ради правосуддя, з урахуванням наданих Міністерством юстиції України відомостей, обґрунтовано не було взято до уваги Довідку про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» від 27 серпня 2015 року та на підставі записів у трудовій книжці ОСОБА_2 віднесено позивача до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, передбачені частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

14. Також відповідач не погоджується з доводами позивача, що посада Директора та заступника директора Департаменту координації методології оподаткування Міністерства доходів і зборів України, які позивач займала з 19 березня 2013 по 09 липня 2014 не відносяться до посад щодо яких застосовуються заборони, встановлені частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Свою позицію відповідач мотивує змістом пункту 1.1 розділу першого Положення про Департамент координації нормотворчої та методологічної роботи з питань оподаткування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 01 липня 2013 року, за яким Департамент є самостійним структурним підрозділом Міністерства доходів і зборів України.

15. Відповідач вважає, що з урахуванням Довідки про результати спеціальної перевірки щодо позивача та відповідно до приписів пункту 12 Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №171 було ухвалено законне та обґрунтоване рішення щодо відмови позивачу у призначенні на посаду першого заступника ДСА України.

ІІІ. КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

16. 26 червня 2018 року ухвалою Верховного Суду у складі судді Гриціва М. І. відкрито провадження в цій адміністративній справі.

17. 27 серпня 2018 року у Верховному Суді зареєстровано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 826/12446/18.

18. 13 листопада 2018 року Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від № 1106/0/78-18 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку з відпусткою судді Бучик А. Ю.

19. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 листопада 2018 року визначено склад суду: головуючий суддя - Гриців М. І., Берназюк Я. О., Стародуб О. П., Мороз Л. Л., Кравчук В. М.

20. 19 листопада 2018 року ухвалою Верховного Суду задоволено заяву судді Стародуба О. П. про самовідвід.

21. 23 листопада 2018 року Розпорядженням начальника управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду № 1148/0/78-18 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку постановленням ухвали Верховного Суду про самовідвід.

22. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 листопада 2018 року визначено склад суду: головуючий суддя - Гриців М. І., Берназюк Я. О., Гімон М. М., Мороз Л. Л., Кравчук В. М.

23. 13 грудня 2018 року ухвалою Верховного Суду задоволено представника позивача Бондарчука Д.М. про зупинення провадження в справі.

24. 03 квітня 2019 року у Верховному Суді зареєстровано клопотання позивача про поновлення провадження у справі.

25. 12 квітня 2019 року ухвалою Верховного Суду задоволено клопотання позивача про поновлення провадження у справі.

26. 07 травня 2019 року у Верховному Суді зареєстровано клопотання представника Вищої ради правосуддя про залучення у цій справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Міністерства юстиції України.

27. 13 травня 2019 року усною ухвалою Верховного Суду задоволено клопотання про залучення Міністерства юстиції України як третьої особи.

28. 23 травня 2019 року Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 449/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл, з підстави обрання до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М. І., що унеможливлює його участь у розгляді позовних заяв.

29. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 24 травня 2019 року визначено склад суду: Шевцова Н. В. (головуючий суддя), Жук А. В., Мартинюк Н. М., Шишов О. О., Яковенко М. М.

30. 24 травня 2019 року ухвалою судді Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді Шевцовою Н. В. справу прийнято до свого провадження.

31. 18 червня 2019 року у Верховному Суді зареєстровано клопотання представника Міністерства юстиції України про зупинення провадження у справі до прийняття Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду рішення у справі № 826/12446/18.

32. 19 червня 2019 року у Верховному Суді зареєстровано клопотання представника Вищої ради правосуддя про зупинення провадження у справі до прийняття Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду рішення у справі № 826/12446/18.

ІV. УСТАНОВЛЕНІ В СПРАВІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

33. ОСОБА_2 протягом 2013-2014 років працювала на посадах:

34.1 заступника директора Департаменту координації методології оподаткування Міністерства доходів і зборів України з 19 березня 2013 по 02 квітня 2013;

34.2 директора Департаменту координації нормотворчої та методологічної роботи з питань оподаткування Міністерства доходів і зборів України з 02 квітня 2013 по 09 липня 2014;

34.3 директора Департаменту методологічної роботи з питань оподаткування Державної фіскальної служби України.

34. Зазначені відомості встановлені Судом із трудової книжки ОСОБА_2 (а.с.93-107).

35. Довідкою про результати перевірки, передбаченою Законом України "Про очищення влади", складеною директором Департаменту персоналу Державної фіскальної служби України та затвердженою головою Державної фіскальної служби України 27 серпня 2015 року (далі - Довідка від 27 серпня 2015 року) встановлено, що за результатами проведеної перевірки з`ясовано, що до ОСОБА_2 не застосовуються заборони, визначені частинами третьої або четвертої статті 1 Закону України «Про очищення влади» (а.с.26).

36. За результатами конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії «А» в системі правосуддя позивачку визначено переможцем конкурсу на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України, відповідно до протоколу засідання Комісії з питань вищого державного корпусу державної служби у системі правосуддя № 3 від 02 лютого 2018 року.

37. За згодою ОСОБА_2 , поданою 06 лютого 2018 року, та заявою позивача на проведення перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади" від 10 січня 2018 року, секретаріатом Вищої ради правосуддя, відповідно до статей 56-58 Закону України "Про запобігання корупції" та Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №171, організовано проведення щодо неї спеціальної перевірки. (а.с.108, 109).

38. Під час проведення спеціальної перевірки Вищою радою правосуддя отримано відповіді від Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державної судової адміністрації України, Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти і науки України, Національного агентства з питань запобігання корупції, Національної поліції України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. (а.с. 15)

39. За змістом цих відповідей не виявлено інформації, що перешкоджає зайняттю ОСОБА_2 посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком.

40. Разом з тим, Міністерством юстиції України листом від 27 лютого 2018 року 7509/3142-26-18/13.1 «Щодо дотримання вимог Закону України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_2 » Вищій раді правосуддя надано відомості, що:

40.1. станом на 22 лютого 2018 року повідомлення про звільнення ОСОБА_2 разом із засвідченою копією рішення про її звільнення, на підставі Закону для внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» до Міністерства не надходило, тому відомості щодо застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади", в цьому Реєстрі відсутні;

40.2. за результатами проведення перевірки спільною робочою групою надано пропозиції до Кабінету Міністрів України розглянути питання відповідності ОСОБА_3 займаній посаді Голови ДФС України з урахуванням невжиття заходів щодо дотримання вимог Закону України "Про очищення влади", незабезпечення належного проведення перевірки, передбаченої цим Законом, тощо. (а.с.16)

41. За наслідками проведення спеціальної перевірки начальником управління по роботі з персоналом секретаріату Вищої ради правосуддя - Ю. Л. Дудченко складено Довідку про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_2 (далі - Довідка), в якій зазначено, що за записами у трудовій книжці встановлено, що ОСОБА_2 належить до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, передбачені частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади» (а.с.15).

42. 24 травня 2018 року рішенням Вищої ради правосуддя № 1530/0/15-18 позивачу відмовлено у призначенні на посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації України. Такого рішення Вища рада правосуддя дійшла у зв`язку із віднесенням ОСОБА_2 до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, передбачені частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади" через обіймання нею посади керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року, та не звільнення в цей період за власним бажанням (а.с.14).

43. Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 грудня 2018 року в справі № 826/12446/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Міністерство фінансів України, Секретаріат Кабінету Міністрів України, Національне агентство з питань державної служби - про визнання протиправними та скасування рішень - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення у формі листа Міністерства юстиції України за №7509/3142-26-18/13.1 від 27 лютого 2018 року «Щодо дотримання вимог Закону України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_2 . Визнано протиправним та скасовано рішення у формі Звіту про результати проведення перевірки щодо виконання Державною фіскальною службою норм Закону України «Про очищення влади» від 20 жовтня 2015 року в частині, яка стосується ОСОБА_2

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ

ЩОДО ВІДПОВІДНИХ ПОВНОВАЖЕНЬ ВИЩОЇ РАДИ ПРАВОСУДДЯ

44. Згідно зі статтею 150 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1402-VIII) призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

45. При Вищій раді правосуддя діє Комісія з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя (далі - Комісія), яка утворюється відповідно до закону.

46. Комісія з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя здійснює повноваження, визначені Законом України "Про державну службу", щодо питань державної служби в системі правосуддя.

47. Відповідно до статті 15 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII) Комісія з питань вищого корпусу державної служби проводить конкурс на зайняття вакантних посад державної служби категорії «А» та вносить суб`єкту призначення пропозиції щодо переможця конкурсу та другого за результатами конкурсу кандидата на вакантну посаду.

48. Особливості проведення конкурсів для призначення на посади державних службовців у судах, органах та установах системи правосуддя визначаються Положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Державної судової адміністрації України після консультацій з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (частина третя статті 150 Закону № 1402).

49. Згідно з пунктом 13 частини першої статті 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII (далі - Закон № 1798-VIII), Вища рада правосуддя затверджує Положення про проведення конкурсів для призначення на посади державних службовців у судах, органах та установах системи правосуддя.

50. Положення про проведення конкурсів для призначення на посади державних службовців у судах, органах та установах системи правосуддя затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 05 вересня 2017 року № 2646/0/15-17 (далі - Положення № 2646/0/15-17).

51. Пунктом першим Положення № 2646/0/15-17 встановлено, що Положення визначає процедуру проведення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби у судах, органах та установах системи правосуддя (далі - Конкурс), метою якого є добір осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки.

52. З питань, не врегульованих цим Положенням, та якщо інше не передбачено цим Положенням, застосовується Порядок проведення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №246 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року №648 (далі Порядок №246).

53. Пунктом 8 Положення № 2646/0/15-17 визначено наступні етапи Конкурсу:

53.1. прийняття рішення про оголошення конкурсу;

53.2. оприлюднення рішення про оголошення конкурсу;

53.3. прийняття документів від осіб, які бажають взяти участь у конкурсі;

53.4. перевірка поданих документів на відповідність встановленим законом вимогам;

53.5. проведення тестування та визначення його результатів;

53.6. розв`язання ситуаційних завдань та визначення результатів (крім кандидатів на посади державної служби категорії «В»);

53.7. проведення співбесіди та визначення її результатів;

53.8. проведення підрахунку результатів конкурсу та призначення переможця конкурсу та другого за результатами конкурсу кандидата;

53.9. оприлюднення результатів конкурсу.

54. Ідентичні етапи Конкурсу визначено пунктом шостим Порядку проведення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №246 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року №648) - далі Порядок №246.

55. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 56 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі Закон № 1700-VII) стосовно осіб, що претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, перелік яких затверджується Національним агентством, проводиться спеціальна перевірка, у тому числі щодо відомостей, поданих особисто.

56. Згідно примітки до статті 56 Закону № 1700-VII до посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища є посади, які належать до посад державної служби категорії «А».

57. Відповідно до частини другої статті 56 Закону № 1700-VII організація проведення спеціальної перевірки покладається на керівника (заступника керівника) державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх апарату, на зайняття посади в якому претендує особа, крім випадків установлених законом. Для забезпечення організації проведення спеціальної перевірки керівник відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх апарату може визначити відповідальний структурний підрозділ.

59.1 Особливості організації проведення спеціальної перевірки щодо кандидатів на посаду судді визначаються Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

59.2 Щодо кандидатів на посади члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, обрання яких здійснюється з`їздом суддів України, з`їздом адвокатів України, всеукраїнською конференцією прокурорів, з`їздом представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ, організація проведення спеціальної перевірки покладається на секретаріат Вищої ради правосуддя, секретаріат Вищої кваліфікаційної комісії суддів України відповідно.

59.3 Щодо кандидатів на зайняття інших посад, призначення (обрання) на які здійснюється Президентом України, Верховною Радою України або Кабінетом Міністрів України, організація проведення спеціальної перевірки покладається відповідно на Главу Адміністрації Президента України, Керівника Апарату Верховної Ради України, Міністра Кабінету Міністрів України або їх заступників.

59.4 Організація проведення спеціальної перевірки у новостворених державних органах покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної служби, до моменту утворення у такому новоствореному органі відповідального за це структурного підрозділу.

58. За приписами абзацу першого пункту 8 частини третьої статті 56 Закону № 1700-VII, серед іншого, спеціальній перевірці підлягають відомості про особу, яка претендує на зайняття посади зазначеної в частині першій цієї статті щодо поширення на особу заборони займати відповідну посаду, передбаченої положеннями Закону України «Про очищення влади».

59. Порядок проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, що претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 171 (далі - Порядок №171).

60. Відповідно до частини третьої цього Порядку №171 організація проведення спеціальної перевірки покладається на керівника (заступника керівника) державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх апарату, на зайняття посади в якому претендує особа, крім випадків, передбачених цим Порядком.

60.1. Для забезпечення організації проведення спеціальної перевірки керівник відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх апарату може визначити відповідальний структурний підрозділ.

60.2. Організація проведення спеціальної перевірки щодо претендентів на зайняття посад, призначення (обрання) на які здійснюється Президентом України, Верховною Радою України або Кабінетом Міністрів України, покладається відповідно на Главу Адміністрації Президента України, Керівника Апарату Верховної Ради України, Міністра Кабінету Міністрів України або їх заступників.

60.3. Організація проведення спеціальної перевірки у новоутворених державних органах до моменту утворення у таких органах відповідального структурного підрозділу покладається на Нацдержслужбу

61. Пунктом 4 Порядку №171 визначено, що претенденти на посади, стосовно яких спеціальна перевірка вже проводилася, під час призначення в порядку переведення на посаду до іншого державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування письмово повідомляють про це відповідному органу із зазначенням найменування органу, яким організовано проведення такої перевірки.

62. Керівник (заступник керівника) державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх апарату, на зайняття посади в якому претендує особа, не пізніше наступного робочого дня після одержання повідомлення від претендента на посаду надсилає запит про надання копії довідки про результати спеціальної перевірки до органу, де проводилася така перевірка.

63. Копія зазначеної довідки надається відповідним державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування протягом п`яти робочих днів з дня одержання запиту.

64. Питання про призначення претендента на посаду розглядається після отримання копії такої довідки.

65. За змістом пунктів 5-7 Порядку № 171 спеціальній перевірці, серед іншого, підлягають відомості щодо поширення на особу заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади" займати відповідну посаду. Спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою претендента на посаду на її проведення за формою згідно з додатком 1, яка подається разом із заявою про призначення. У разі конкурсного добору згода надається протягом трьох днів з дати одержання кандидатом повідомлення про результати конкурсу. Спеціальна перевірка проводиться у строк, що не перевищує 25 календарних днів з дати надання згоди на її проведення.

66. Відповідно до підпунктів 3, 4 пункту 9 Порядку №171 під час проведення спеціальної перевірки Міністерством юстиції України проводиться перевірка відомостей щодо претендента на посаду - наявності у особи корпоративних прав та наявності в Єдиному державному реєстрі осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відомостей про претендента на посаду.

67. Згідно з абзацом 3 частини дванадцятої зазначеного Порядку у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки відомостей про претендента на посаду, які не відповідають встановленим законодавством вимогам щодо зайняття посади (в тому числі факту належності особи до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади"), посадова особа (орган), яка (який) здійснює призначення (обрання) на таку посаду, відмовляє претендентові на посаду у призначенні (обранні) на посаду

68. За змістом пунктів 13 та 14 Порядку №171 претендент на посаду, щодо якого за результатами спеціальної перевірки встановлено обставини, які є підставою для відмови у призначенні (обранні) на посаду, вважається таким, що не пройшов спеціальної перевірки. Орган, на посаду в якому претендує особа або Нацдержслужба відповідно до абзацу четвертого пункту 3 цього Порядку на підставі одержаної інформації готує довідку про результати спеціальної перевірки за формою згідно з додатком 3.

69. Частиною першою статті 1 Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року № 1682-VII (далі - Закон №1682-VII) визначено, що очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

70. На підставі пункту 3 частини другій статті 3 Закону № 1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням, зокрема, керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику.

71. За змістом частини першої та четвертої статті 5 Закону № 1682-VII органом, уповноваженим на забезпечення проведення перевірки, передбаченої цим Законом, є Міністерство юстиції України, а організація проведення перевірки осіб крім суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

72. Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 5 Закону № 1682-VII перевірці підлягають достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону.

73. Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону № 1682-VII керівника органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або державну політику до посад щодо яких здійснюються заходи з очищення влади. При цьому, пунктом 11 цієї статті заходи з очищення влади також здійснюються до осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у пунктах 1-10 цієї частини. Посада Голови ДСА України, його першого заступника та заступника, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті.

74. Одним з критеріїв здійснення очищення влади, визначеним пунктом 3 частини першої статті 3 Закону № 1682-VII є застосування заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або державну політику, їх першого заступника чи заступника у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року.

75. За змістом частини третьої статті 1 Закону № 1682-VII протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

76. Відповідно до частини першої та другої статті 4 Закону № 1682-VII особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява). Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.

77. Наслідком не подання такої заяви, у строк визначений частиною другою статті 4 Закону № 1682-VII або подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 цього Закону, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви не пізніш як на третій день після подання такої заяви та застосування до неї відповідної заборони відповідно (частина третя статті 4 Закону № 1682-VII).

78. За наслідками перевірки, відповідно до частини чотирнадцятої статті 5 Закону № 1682-VII, керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

79. Законом № 1682-VII також передбачено обов`язок особи, яка претендує на зайняття посади, визначеної пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону (крім громадян, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу та на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або залучаються до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях), подає власноручно написану письмову заяву, якою повідомляє про те, що до неї не застосовуються заборони, визначені частинами третьою або четвертою статті 1 цього Закону, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей стосовно неї відповідно до цього Закону.

80. Відповідно до частин другої та третьої статті 6 Закону № 1682-VII відомості, зазначені у заяві, передбаченій частиною першою цієї статті, перевіряються під час проведення спеціальної перевірки відповідно до статті 11 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" у порядку та строки, визначені цим Законом. Встановлення перевіркою факту належності особи до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, визначені частинами третьою або четвертою статті 1 цього Закону, є підставою для відмови у призначенні такої особи на посаду, на яку вона претендує.

81. Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 1682-VII відомості про осіб, щодо яких встановлено заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" (далі - Реєстр), що формується та ведеться Міністерством юстиції України.

82. Законом № 1682-VII не визначено коло осіб, які уповноважені здійснювати перевірки, передбачену цим Законом щодо особи, яка претендує на зайняття посади, визначеної пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону.

83. Кабінет Міністрів України постановою від 16 жовтня 2014 року №563 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №167) затвердив Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьої та четвертої статті 1 Закону України «Про очищення влади» (далі - Порядок №563), який визначає механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" (далі - перевірка).

84. Відповідно до підпункту 11 пункту другого Порядку №563 перевірка проводиться щодо осіб, які претендують на зайняття посад, визначених у підпунктах 1-10 цього пункту. Підпунктом 4 цього пункту до таких посад віднесено Голову ДСА, його першого заступника, заступника.

85. Згідно до пункту четвертого Порядку №563 організація проведення перевірки покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої проводиться перевірка (далі - керівник органу).

86. Відповідно до абзацу 1 та 3 пункту 41 Порядку №563 особа, яка претендує на зайняття посади, передбаченої підпунктами 1-10 пункту 2 цього Порядку (крім особи, яка виявила бажання стати суддею) (далі - особа, яка претендує на зайняття посади), разом з документами, необхідними для її призначення на посаду, подає до відповідного органу власноручно написану заяву за формою згідно з додатком 1. Неподання заяви особою, яка претендує на зайняття посади або яка виявила бажання стати суддею, є підставою для відмови у призначенні такої особи на посаду, на яку вона претендує.

87. Разом з тим, відповідно до приписів абзацу 4 пункту 41 Порядку № 563 особа, яка претендує на зайняття посади або виявила бажання стати суддею та пройшла перевірку, подає засвідчену копію довідки про результати перевірки, видану органом, в якому така перевірка проводилася.

88. Згідно з пунктами 42 та 43 Порядку № 563 відповідальний структурний підрозділ протягом десяти днів з дня надходження заяви особи, яка претендує на зайняття посади, перевіряє достовірність відомостей, зазначених у заяві такої особи, щодо незастосування до неї заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою, пунктами 1-8 частини другої та пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону. Виявлення відповідальним структурним підрозділом факту належності особи до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, передбачені частиною третьою статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою, пунктами 1-8 частини другої або пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону, є підставою для відмови такій особі у призначенні на посаду, на яку вона претендує.

89. Відповідно до приписів пунктів 44 та 45 керівник органу надсилає до Мін`юсту в день виявлення факту, зазначеного в пункті 43 цього Порядку, повідомлення про звільнення особи за формою згідно з додатком 6 у паперовій формі, інформація з якого протягом трьох днів з дня його надходження до Мін`юсту вноситься до Реєстру. У разі невиявлення відповідальним структурним підрозділом підстав для застосування щодо особи заборон, передбачених частиною першою, пунктами 1-8 частини другої та пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону, керівник органу може прийняти рішення про призначення такої особи на відповідну посаду.

ЩОДО ПРАВОВОГО СТУТУСУ ДЕПАРТАМЕНТУ

90. Статтею 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 року № 3166-VI (далі - Закон № 3166-VI) визначено, що Міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України.

91. Згідно з частинами першою та третьою статті 11 Закону № 3166-VI апарат міністерства -організаційно поєднана сукупність структурних підрозділів і посад, що забезпечують діяльність міністра, а також виконання покладених на міністерство завдань. Апарат міністерства очолює державний секретар міністерства. Апарат міністерства складається із секретаріату та самостійних структурних підрозділів. Структуру апарату міністерства затверджує міністр.

92. Пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 2005 року № 179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій» визначено структурні підрозділи, які утворюються у складі апарату міністерств та інших центральних органів виконавчої влади (якщо інше не передбачено актами, що мають вищу юридичну силу), серед іншого, департамент.

93. Згідно підпункту 1.1 пункту 1 Положення про Департамент координації нормотворчої та методологічної роботи з питань оподаткування, затвердженого наказом Міністра від 01 липня 2013 року № 223 (далі - Положення №223), зазначений департамент є самостійним структурним підрозділом Міністерства доходів і зборів України.

МІЖНАРОДНО-ПРАВОВІ СТАНДАРТИ

94. У пункті 50 Остаточного висновку Європейської комісії «За демократію через право» (Венеціанська комісія) щодо Закону України «Про очищення влади» (Закону «Про люстрацію») від 19 червня 2015 року № 788/2014, частинами першою та другою статті 7 передбачено дискваліфікацію певних осіб на основі того, що вони обіймали посади під час президентства Віктора Януковича у 2010- 2014 роках або під час подій Майдану на рубежі 2013- 2014 років. Дискваліфікація, заснована виключно на посаді, яку обіймала особа, не суперечить міжнародним стандартам за умови, що йдеться про посади в установах, відповідальних за серйозні порушення прав людини і винних у серйозних випадках халатності.

95. В Остаточному висновку щодо Закону України «Про очищення влади» від 19- 20 червня 2015 року Венеціанської комісії зазначено, що питання люстрації безпосередньо порушується в Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1096 (1996) про заходи з ліквідації спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем. Резолюція наголошує, що люстраційні заходи «можуть бути сумісними з демократичною державою, заснованою на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв» (пункт 12). Цими критеріями є: провина, саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості та право на судовий перегляд ухваленого рішення; різні функції та цілі люстрації, а саме захист новоствореної демократії, і кримінальне право, тобто покарання осіб, які вважаються винними, повинні дотримуватися; також люстрація повинна мати жорсткі обмеження у часі, як у період її застосування, так і в період, впродовж якого здійснюється перевірка. Більш детально критерії роз`яснені у доповіді, що додається до резолюції 1096 (1996), яка містить Керівні принципи щодо відповідності люстраційних законів та подібних адміністративних заходів вимогам держави, що базується на принципі верховенстві права (далі - Керівні принципи 1996 року). Ці Керівні принципи були прийняті для формування політики, спрямованої на ліквідацію спадщини комуністичного періоду, який закінчився в 1991 році. Ці основоположні принципи можна застосовувати mutatis mutandis до спадщини режиму Януковича.

96. Питання люстрації безпосередньо порушується в Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1096 (1996) про заходи ліквідації спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем (далі - Резолюція 1096).

97. Зокрема у пункті 11 Резолюції 1096 зазначено, що стосується поводження з особами, які не вчинили жодних злочинів, за які осіб можна притягати до відповідальності відповідно до пункту 7, але які, проте, займали високі посади при колишніх тоталітарних комуністичних режимах і підтримували їх, Асамблея відзначає, що деякі держави визнали за необхідне вжити адміністративні заходи, такі як прийняття законів про люстрацію або декомунізацію. Метою цих заходів є відсторонення таких осіб від здійснення державної влади, якщо їм не можна довірити цього відповідно до демократичних принципів, тому що вони не продемонстрували свою прихильність демократичним принципам чи віру в них у минулому і не зацікавлені та не мають мотивів дотримуватися їх сьогодні.

98. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

99. Згідно вимог статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

VI. Позиція Верховного Суду

ЩОДО ПОВНОВАЖЕНЬ ВИЩОЇ РАДИ ПРАВОСУДДЯ НА ПРИЙНЯТТЯ СПІРНОГО РІШЕННЯ ВІДНОСНО ПОЗИВАЧА В МЕЖАХ «ЛЮСТРАЦІЙНИХ ПРОЦЕДУР»

100. Поряд з визначенням поняття «люстрація» (очищення влади) як заборони певним особам обіймати певні посади Закон №1682, визначаючи правові та організаційні засади проведення такого «очищення», регламентує мету та принципи його проведення, перелік посад, щодо яких воно здійснюється, критерії його здійснення (визначення кола осіб, які підпадають під люстрацію), порядок проведення уповноваженим органом перевірки відомостей щодо застосування встановлених цим Законом заборон, а також відомостей, вказаних у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру визначеного кола осіб за минулий рік (черговість, строки, суб`єкт здійснення, оформлення результатів перевірки), ведення Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення цього Закону, порядок оприлюднення визначених цим Законом відомостей і статус таких відомостей (їх неналежність до конфіденційної інформації).

101. Виходячи із нормативного регулювання, наведеного у пунктах 46-70 цього рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що під час проведення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорії «А», до яких віднесено посаду першого заступника Голови Державної судової адміністрації, саме на Комісію при Вищій раді правосуддя покладено обов`язок щодо організації та проведення спеціальної перевірки у поряду, визначеному Постановою № 171. Предметом такої перевірки є поширення на особу - переможця конкурсу передбаченої Законом України "Про очищення влади" заборони займати відповідну посаду.

102. Встановлення факту поширення на особу заборони щодо зайняття відповідної посади, передбаченої Законом № 1682-VII, є обов`язком відповідача і невід`ємною складовою його владних управлінських функцій як суб`єкта, уповноваженого на проведення відповідного конкурсу та подальше призначення переможця на посаду.

103. За позицією Верховного Суду та обставина, що в інформаційних базах відповідних органів відсутня інформація щодо позивача, не свідчить про відсутність підстав для застосування до нього наслідків, передбачених законодавством, у разі дійсного встановлення таких підстав повноважним органом, тобто Вищою радою правосуддя. Так, згідно з повноваженнями у відповідній частині Міністерство юстиції України надає витяг з Реєстру, який містить інформацію щодо того, чи містяться в ньому (Реєстрі) відомості щодо особи. Таким чином, Міністерство надає інформацію не про те, що до особи не застосовуються встановлені Законом №1682 заборони, а про те, що до особи відповідні заборони не застосовано на час формування витягу.

104. Жодний висновок (довідка, лист, Звіт, тощо), складений та надісланий до Вищої ради правосуддя в межах проведення спеціальної перевірки, не має для цього органу наперед встановленого значення. Однак, наявність такого висновку може стати підставою для Вищої ради правосуддя реалізувати свою компетенцію щодо встановлення відповідних фактів і прийняття відповідного рішення.

105. Враховуючи встановлені обставини справи, Верховний Суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача в частині твердження про проведення спеціальної перевірки не уповноваженим на те органом, а також ухваленням рішення виключно на підставі Довідки та Звіту, наданого Міністерством юстиції України. В основу прийняття рішення було покладено факт виявлення відповідного запису у трудовій книжці уповноваженим органом - Вищою радою правосуддя. Крім того, позивач не була позбавлена можливості надавати пояснення щодо вказаних фактів та скористалася ним.

ЩОДО СТАТУСУ ДЕПАРТАМЕНТА ЯК ПІДСТАВИ ЗАСТОСУВАННЯ ЗАБОРОНИ, ВИЗНАЧЕНОЇ СТАТТЕЮ 3 ЗАКОНУ № 1682- VII

106. Наведене у пунктах 92-95 цього рішення нормативне регулювання дозволяє дійти висновку, що Законом № 3166-VI визначено загальну структуру будь-якого міністерства, зокрема, і Міністерства доходів і зборів України.

107. Будь-яке Міністерство створюється та функціонує у складі міністра, державного секретаря міністерства та апарату міністерства. У свою чергу апарат міністерства складається із секретаріату та самостійних структурних підрозділів, до який відноситься Департамент, якщо він утворений.

108. До матеріалів справи долучено Наказ № 223, яким на виконання вимог Закону № 3166-VI та Постанови 179, затверджено Положення про відповідний Департамент як самостійний структурний підрозділ Міністерства доходів і зборів України.

109. Структурні підрозділи державних органів та органів місцевого самоврядування можуть бути самостійними або відокремленими, з утворенням юридичної особи або без утворення юридичної особи.

110. Чинним законодавством визначено особливий статус структурних підрозділів, які входять до складу міністерств, та наділено їх безумовним статусом самостійних, незалежно від фактичного виконання функцій, реалізації конкретних повноважень, штатного розпису, відокремленого майна, самостійного балансу, власних рахунків тощо.

111. Отже, аргументи позивача щодо відсутності у відповідного структурного підрозділу необхідного ступеню самостійності при прийнятті рішень, так само як і невідповідність кількісного складу, відсутності ознак, властивих юридичній особі, є неприйнятними.

ЩОДО ІШИХ ДОВОДІВ ПОЗИВАЧА

112. Суд не погоджується з доводом позивача про неможливість проведення повторної перевірки, виходячи з такого.

113. Люстрація, як законодавче обмеження, за своєю правовою природою є відмінною від юридичної відповідальності та не може бути ототожнена з нею.

114. Встановлення і регламентація умов доступу особи до посад публічної служби, у тому числі судді, є прерогативою держави. В умовах соціальної напруги, яка спричинила втрату суспільної довіри до судової гілки влади в державі, встановлення законодавчих обмежень у частині вимог щодо несумісності посади судді із встановленими законом заборонами є формою суспільного компромісу як засобу балансування приватних інтересів осіб, які споживають послуги правосуддя, професійних осіб, які надають такі послуги, а також держави як виразника колективних інтересів одних і других.

115. Посилаючись на неможливість проведення повторної перевірки у порядку, визначеному Законом № 1682-VII позивач залишає поза своєю увагою, що мала місце не повторна перевірка, проведена на підставі Закону № 1682-VII, а спеціальна перевірка, що проводилася у зв`язку із участю та перемогою позивача у конкурсі на зайняття вакантних посад державної служби категорії «А».

116. На підставі пункту дванадцятого Постанови № 171 Вища рада правосуддя уповноважена в разі встановлення за результатами спеціальної перевірки відомостей про претендента на посаду, які не відповідають встановленим законодавством вимогам щодо зайняття посади (в тому числі факту належності особи до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади"), відмовити претендентові на посаду у призначенні (обранні) на посаду.

117. Аналіз юридичної конструкції норми частини третьої статті 1 Закону №1682 свідчить про те, що встановлена нею заборона не потребує необхідності встановлення певних фактів, у тому числі здійснення заходів (чи сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України Януковичем В.Ф. , а здійснюється виключно на підставі відповідності критеріям, визначеним у частинах першій, другій, четвертій, восьмій статті 3 Закону №1682, що спростовує твердження позивача про безпідставність застосування до неї люстраційних заборон.

118. Доводи позивача щодо недотримання строку проведення спеціальної перевірки є хибними, оскільки позивачем не враховано, що початок спливу такого строку встановлено з моменту подання відповідної заяви за встановленою формою (а.с. 108).

119. Щодо твердження позивача про незаконне втручання у її права, Суд зазначає таке.

120. Права людини, зокрема, право на доступ до публічної служби, не є абсолютними і, як про це неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, у разі, коли є конфлікт декількох прав, кожне з яких гарантоване Конвенцією, варто зважити всі інтереси, що поставлені на карту. У разі якщо держава зобов`язана рівною мірою забезпечувати права, гарантовані Конвенцією та між якими існує конфлікт, і якщо захист одного права призведе до втручання у інше право, саме держава покликана обрати адекватний засіб для того, щоб відповідне втручання у право було пропорційним і таким, що переслідує законну мету ( Fernбndez Martнnez v. Spain, Рішення від 12 червня 2014 року, заява №56030/07, п.123). Втручання [у право] може вважатись «необхідним у демократичному суспільстві» для законної мети, якщо воно відповідає «невідкладній соціальній потребі», і здійснені національними органами засоби є «відповідними і достатніми» (Fernбndez Martнnez v. Spain , п.124).

121. У своїй практиці щодо застосування статей 8, 14 Конвенції Європейський суд неодноразово констатував, що оскільки національні органи влади здійснюють першочергову оцінку того, де знаходиться справедливий баланс [приватних та публічних інтересів], до того, як така оцінка здійснюватиметься Судом, то національні органи наділені певною свободою розсуду у відношенні такої оцінки (Dickson v. the United Kingdom, Рішення від 7 грудня 2007 року, заява №44362/04, п.77).

122. У цій справі обмежено право позивача обіймати посаду, що в контексті практики Європейського суду з прав людини становить аспект права на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

123. Однак втручання у це право позивача, що підтверджено за наслідком розгляду справи, здійснено згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб, як того вимагає частина друга статті 8 Конвенції.

124. За встановлених в цій справі обставин і правового регулювання спірних відносин колегія суддів вважає, що спірне у цій справі акт індивідуальної дії відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, таке прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, пропорційно та з дотриманням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

VII. Судові витрати

125. За правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ВИРІШИВ:

1. В адміністративному позові ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, -- Міністерство юстиції України, про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: Н. В. Шевцова

Судді: А. В. Жук

Н. М. Мартинюк

О. О. Шишов

М. М. Яковенко