Справа № 200/9043/19-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 р. Справа№200/9043/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Голошивця І.О., при секретарі судового засідання - Шташаліс О.О., за участю позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Голуб М.І., розглянув в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019 щодо податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 7825922,75 грн., прийняте Головним управлінням ДФС у Донецькій області відносно Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019 щодо військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 652197,73 грн., прийняте Головним управлінням ДФС у Донецькій області відносно Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019 щодо податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 5803,75 грн., прийняте Головним управлінням ДФС у Донецькій області відносно Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1;

- визнати протиправним та скасувати податкову вимогу № від 12.06.2019 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальну суму 133446,90 грн., прийняту Головним управлінням ДФС у Донецькій області відносно Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.05.2019 Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 отримав від Головного управління ДФС у Донецькій області акт №407/05-99-13-02-17/НОМЕР_5 від 22.04.2019 про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018. Заперечення позивача щодо висновків які містяться в наведеному акті, відповідач залишив без задоволення. На підставі акту №407/05-99-13-02-17/НОМЕР_5 від 22.04.2019 відповідачем були прийняті: податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019 щодо податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 7825922,75 грн.; податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019 щодо військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 652197,73 грн.; податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019 щодо податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 5803,75 грн.; вимога № від 12.06.2019 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальну суму 133446,90 грн. Аналізуючи вищенаведений акт перевірки, можливо відокремити нібито виявлені відповідачем порушення щодо неправомірності дій позивача з приводу завищення валових витрат у період з 2017-2018 років. на суму 34781878,89 грн. (включення до витрат з метою встановлення бази оподаткування витрат по придбанню ТМЦ (автомобілі, причепи, напівпричепи) та витрати пов'язані з утримання, технічним обслуговуванням та ремонтом автотранспортних засобів (запчастини, автошини, послуги з ремонту), за рахунок чого, за 2017 рік донараховано податку на доходи фізичних осіб на суму 2633813,21 грн., а за 2018 рік донараховано податку на доходи фізичних осіб на суму 3626924,99 грн. (податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019). При цьому, завищення валових витрат на суму 34781878,89 грн. у період за 2017- 2018 роки, обумовило донарахування військового збору у розмірі 652197,73 грн. (податкове повідомлення-рішення № від 12.06.2019) та єдиного внеску у розмірі 133446,90 грн. (податкова вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 12.06.2019). Тобто, донарахування військового збору та єдиного внеску є похідними від завищення валових витрат на суму 34781878,89 грн. у період з 2017-2018 років. Другим порушенням є нібито неправомірність дій позивача з приводу включення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість на суму 24401,00 грн., в тому числі за січень 2017 в сумі 6600,00 грн. (ПДВ 1100,00грн.), лютий 2017 в сумі 7975,00 грн. (ПДВ 1329,00 грн.), за березень 2017 в сумі 9826,00 грн. (ПДВ 1638,00 грн.) за придбання бензину А-95 у підприємств ТОВ «Пром Гарант», ТОВ «Альянс Еволюшн», подальше використання якого в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника не підтверджено (податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019). Позивач вважає, що вищенаведених порушень податкового законодавства, у період, що перевірявся не було. Зазначає, що з аналізу норм діючого законодавства можливо зробити висновок, що причіп та напівпричіп є автомобільним транспортним засобом, який не віднесений ані до категорії легкових транспортних засобів, ані до категорії вантажних транспортних засобів, а тому, не є основними засобами подвійного призначення визначених у п.п. 177.4.6 ст. 177 Податкового кодексу України. Сідельний тягач самостійно не може здійснювати перевезення вантажів, адже він призначений для буксирування напівпричепа. Внаслідок поєднання сідельного тягача з напівпричепом обумовлює створення механічного транспортного засобу - автопоїзду. Таким чином, сідельний тягач не відноситься до поняття автомобіль вантажний або вантажний автомобіль, а за своєю конструкцією фактично є трактором. Згідно з класифікаторами товарів відповідно до Закону України «Про Митний тариф України», довідки Донецької Торгово-промислової палати № Э-96 від 31.05.2019 та листа Донецької Торгово-промислової палати щодо інформаційного запиту № 174/01.07-16-5 від 14.06.2019, вантажні сідлові тягачі - Е, марки DAF, напівпричепи н/пр контейнеровози - Е та напівпричепи н/пр - бортові - Е не є вантажними транспортними засобами в розумінні діючого законодавства. З огляду на наведене, позивач, у період який перевірявся, правомірно включив до складу понесених витрат, з метою визначення об'єкту оподаткування, витрати понесені ним на утримання колісних транспортних засобів, які не є основними засобами подвійного призначення визначені у пп. 177.4.6. п 177.4 ст. 177 ПК України. Таким чином, прийняття відповідачем податкового повідомлення - рішення № від 12.06.2019 є протиправним, незаконним та таким, що було прийняте без врахування вимог діючого законодавства, що обумовлює наявність підстав для його скасування. Таким чином, з огляду на протиправність прийняття відповідачем податкового повідомлення - рішення № від 12.06.2019, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття податкового повідомлення-рішення № від 12.06.2019 та податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) № від 12.06.2019. Також, зазначив, що вимога щодо застосування норм для визначення розміру витрат на паливо лише встановлена до документального підтвердження таких витрат, а також підтвердження, що такі витрати були понесені в зв'язку з отриманням доходу. Тобто, з огляду на те, що позивачем підтверджено первинними документами, які надавались в ході проведення перевірки, факт придбання в січні 2017 року на суму 6600,00 грн. (ПДВ 1100,00 грн.), в лютому 2017 року на суму 7975,00 грн. (ПДВ 1329,00 грн.), в березні 2017 року на суму 9826,00 грн. (ПДВ 1638,00 грн.) бензину А-95 у підприємств ТОВ «Пром Гарант», ТОВ «Альянс Еволюшн», що зокрема не спростовується і відповідачем, то нарахування податкового кредиту на загальну суму 4067,00 грн. (за придбання у цей період бензину А - 95) є правомірним. Вищенаведені обставини у повній мірі свідчать про протиправність і незаконність прийнятих відповідачем рішень, які підлягають скасуванню в судовому порядку.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога складені законно та відповідно до норм чинного законодавства та порушення, виявлені документальною плановою виїзною перевіркою, залишаються без змін, а саме в частині порушення позивачем: п.117.1 ст.117 ПК України, п.8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (зі змінами та доповненнями), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за №562/20300 (далі - Порядок №1588), в частині неподання Повідомлення про об'єкти оподаткування або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (Форма №20-ОПП, Додаток 10 Порядку №1588); п.44.1 ст.44, п.177.10 ст.177 ПК України, ст. 5, ст.6 Наказу Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», в частині порушення порядку ведення книги обліку доходів і витрат за період 2017-2018; п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2-177.4 ст.177 ПК України щодо завищення ФОП ОСОБА_1 валових витрат за 2017 на суму 14 632 295,60 грн., за рахунок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб у сумі 2 633 813,21 грн. та військовий збір у сумі 219 484,43 грн. та завищення валових витрат за 2018 на суму 20 149 583,29 грн., за рахунок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб у сумі 3 626 924,99 грн. та військовий збір у сумі 3 020 273,75 грн.; п.119.2 ст.119 ПК України в частині подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф.1- ДФ) не у повному обсязі, з недостовірними відомостями про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків за період діяльності 2017 - 2018; п.п.2 п.1 ст.7, до п.11 ст.8 Закону України №2464-VI - заниження суми оподаткованого чистого доходу, на яку нараховується єдиний внесок у розмірі 14 632 295,60 грн. за 2017 та на суму 20 149 583,29 грн. за 2018, за рахунок чого донараховано єдиного соціального внеску за 2017 у сумі 59 081,88 грн. та за 2018 у сумі 74 364,97 грн.; абз.1 п.198.3 ст.198 ПК України ФОП ОСОБА_1 включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість нас суму 24 401 грн., в тому числі за січень 2017 в сумі 6 600,0 грн. (ПДВ 1 100,0 грн.), лютий 2017 в сумі 7 975,0 грн. (ПДВ 1 329,0 грн.), за березень 2017 в сумі 9 826,0 грн. (ПДВ 1 638,0 грн.) з придбання бензину А-95 у підприємств ТОВ «Пром Гарант», ТОВ «Альянс Еволюшн» подальше використання якого в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку не підтверджено. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги той факт, що Відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. Просив вважати вимоги позивача безпідставними та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надав до суду відповідь на відзив у якому зазначив, що як зазначалось і в позовній заяві транспортні засоби, які утримувались позивачем у 2017-2018 роках не є вантажними транспортними засобами, внаслідок чого включення документально підтверджених витрат на їх утримання до складу витрат з метою встановлення бази оподаткування було здійснено позивачем правомірно. Крім того, зазначив, що Податковий кодекс України не ставить в залежність включення до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість з документальним підтвердженням використання придбаного майна у межах господарської діяльності платника податків. Відповідач не навів жодного нормативно-правового акту з якого вбачається наявність у платника податків, який є фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування, обов'язку вести звітність щодо списання ПММ. Придбання та подальше використання позивачем ПММ підтверджується первинними документами, які були надані відповідачу, у тому числі і документами які підтверджують списання ПММ у відповідному періоді - акти списання, ведення яких для позивача не є обов'язковими. За таких обставин, доводи відповідача ніяким чином не спростовують твердження позивача про незаконність і протиправність прийняття відповідачем податкових рішень, які підлягають скасуванню.

Представником відповідача було надано до суду додаткові пояснення, у яких зазначено, що ФОП ОСОБА_1 ані під час проведення перевірки, ані протягом строку визначеного відповідно до абзацу другого пункту 44.7 статті 44 ПК України при наданні заперечень на акт перевірки №407/05-99-13-02-17/НОМЕР_5 від 22.04.2019 жодних документальних підтверджень, які б спростовували висновки викладені у акті перевірки щодо понесених ним витрат за період 2017 та 2018 років не було надано, щодо показників, які відображені у податковій звітності. Таким чином, у розумінні статті 44 ПК України вважає, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.07.2019 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.09.2019 замінено відповідача - Головне управління ДФС у Донецькій області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Донецькій області.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.09.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження у адміністративній справі №200/9043/19-а на тридцять днів, відкладено розгляд справи до 26.09.2019.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.), РНОКПП НОМЕР_5, зареєстрований як фізична особа - підприємець, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (Т. 1 а.с. 24-25).

Головне управління ДПС у Донецькій області є суб'єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, діє на підставі положення про Державну податкову службу України та керується Податковим кодексом України.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Донецькій області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Донецькій області, було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, на підставі якої складено акт №407/05-99-13-02-17/НОМЕР_5 від 22.04.2019 (Т. 1 а.с. 34-72).

Відповідно до висновків акту перевірки №407/05-99-13-02-17/НОМЕР_5 від 22.04.2019 відповідачем були встановлені наступні порушення:

- п.117.1 ст.117 ПК України, п.8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (зі змінами та доповненнями), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №562/20300 (далі - Порядок №1588), в частині неподання Повідомлення про об'єкти оподаткування або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (Форма №20-ОПП, Додаток 10 Порядку №1588);

- п.44.1 ст.44, п.177.10 ст.177 ПК України, ст. 5, ст.6 Наказу Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», в частині порушення порядку ведення книги обліку доходів і витрат за період 2017-2018 роки;

- п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2-177.4 ст.177 ПК України ФОП ОСОБА_1 завищення валових витрат за 2017 на суму 14632295,60 грн., за рахунок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб у сумі 2633813,21 грн. та військовий збір у сумі 219 484,43 грн. та завищення валових витрат за 2018 на суму 20149583,29 грн., за рахунок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб у сумі 3626 924,99 грн. та військовий збір у сумі 3020273,75 грн.;

- п.119.2 ст.119 ПК України в частині подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф.1-ДФ) не у повному обсязі, з недостовірними відомостями про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків за період діяльності 2017 - 2018 роки;

- п.п.2 п.1 ст.7, до п.11 ст.8 Закону України №2464-VI - заниження суми оподаткованого чистого доходу, на яку нараховується єдиний внесок у розмірі 14632295,60 грн. за 2017 та на суму 20149583,29 грн. за 2018, за рахунок чого донараховано єдиного соціального внеску за 2017 у сумі 59081,88 грн. та за 2018 у сумі 74364,97 грн.;

- абз.1 п.198.3 ст.198 ПК України ФОП ОСОБА_1 включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість на суму 24401 грн., в тому числі за січень 2017 в сумі 6600,00грн. (ПДВ 1100,0 грн.), лютий 2017 в сумі 7 975,0 грн. (ПДВ 1329,0 грн.), за березень 2017 в сумі 9 826,0 грн. (ПДВ 1638,0 грн.) з придбання бензину А-95 у підприємств ТОВ «Пром Гарант», ТОВ «Альянс Еволюшн» подальше використання якого в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку не підтверджено.

Не погодившись із зазначеними висновками, які були викладені в акті №407/05-99-13-02-17/НОМЕР_5 від 22.04.2019, позивач звернувся до відповідача з запереченням на зазначений акт перевірки Головного управління ДФС у Донецькій області, який був прийнятий останнім у позивача 31.05.2019 (Т. 1 а.с. 73-83).

Головним управлінням ДФС у Донецькій області заперечення, наданні ФОП ОСОБА_1, до акту документальної планової виїзної перевірки від 22.04.2019 №407/05-99-13-02-17/НОМЕР_5 залишено без задоволення та висновки акту документальної планової виїзної перевірки залишено без змін (Т. 1 а.с 84-92).

На підставі вищезазначеного акту від 22.04.2019 №407/05-99-13-02-17/НОМЕР_5, Головним управлінням ДФС у Донецькій області були прийняті наступні податкові рішення:

- вимога № від 12.06.2019 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальну суму 133446,90 грн. (Т. 1 а.с. 93);

- податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019 щодо військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 652197,73 грн. (Т. 1 а.с. 94-95);

- податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019 щодо податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 5803,75 грн. (Т. 1 а.с. 96-97);

- податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019 щодо податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 7825922,75 грн. (Т. 1 а.с. 98-99).

До суду доказів оскарження позивачем вищезазначених податкових рішень згідно з ст. 56 Податкового кодексу України до Державної фіскальної служби України не надано.

Спірним в даних правовідносинах є правомірність винесення вищезазначених податкових рішень Головним управлінням ДФС у Донецькій області на підставі акту від 22.04.2019 №407/05-99-13-02-17/НОМЕР_5.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1. ст. 1 Податкового кодексу України).

Підпунктами 16.1.2 і 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 вказаного Кодексу встановлено, що платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов'язком є обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).

Таким чином, на позивача у справі покладений обов'язок щодо складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків.

З матеріалів справи судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Донецькій області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Донецькій області, було проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, на підставі якої складено акт №407/05-99-13-02-17/НОМЕР_5 від 22.04.2019.

Відповідно до висновків акту перевірки №407/05-99-13-02-17/НОМЕР_5 від 22.04.2019 відповідачем були встановлені наступні порушення:

- п.117.1 ст.117 ПК України, п.8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (зі змінами та доповненнями), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №562/20300 (далі - Порядок №1588), в частині неподання Повідомлення про об'єкти оподаткування або об'єкти, пов'язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (Форма №20-ОПП, Додаток 10 Порядку №1588);

- п.44.1 ст.44, п.177.10 ст.177 ПК України, ст. 5, ст.6 Наказу Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», в частині порушення порядку ведення книги обліку доходів і витрат за період 2017-2018 роки;

- п.п.163.1.1 п.163.1 ст.163, ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.2-177.4 ст.177 ПК України ФОП ОСОБА_1 завищення валових витрат за 2017 на суму 14632295,60 грн., за рахунок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб у сумі 2633813,21 грн. та військовий збір у сумі 219484,43 грн. та завищення валових витрат за 2018 на суму 20149583,29 грн., за рахунок чого донараховано податку на доходи фізичних осіб у сумі 3 626924,99 грн. та військовий збір у сумі 3020273,75 грн.;

- п.119.2 ст.119 ПК України в частині подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф.1-ДФ) не у повному обсязі, з недостовірними відомостями про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків за період діяльності 2017 - 2018 роки;

- п.п.2 п.1 ст.7, до п.11 ст.8 Закону України №2464-VI - заниження суми оподаткованого чистого доходу, на яку нараховується єдиний внесок у розмірі 14632295,60 грн. за 2017 та на суму 20149583,29 грн. за 2018, за рахунок чого донараховано єдиного соціального внеску за 2017 у сумі 59081,88 грн. та за 2018 у сумі 74364,97 грн.;

- абз.1 п.198.3 ст.198 ПК України ФОП ОСОБА_1 включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість на суму 24 401 грн., в тому числі за січень 2017 в сумі 6600,00грн. (ПДВ 1 100,0 грн.), лютий 2017 в сумі 7975,0 грн. (ПДВ 1 329,0 грн.), за березень 2017 в сумі 9826,0 грн. (ПДВ 1 638,0 грн.) з придбання бензину А-95 у підприємств ТОВ «Пром Гарант», ТОВ «Альянс Еволюшн» подальше використання якого в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку не підтверджено.

З аналізу акту перевірки Головного управління ДФС у Донецькій області, судом встановлено, що підставою для виявлення зазначених порушень, слугувало наступне.

По перше, це неправомірність дій ФОП ОСОБА_1 з приводу завищення валових витрат у період за 2017-2018 роки на суму 34781878,89 грн. (включення до витрат з метою встановлення бази оподаткування витрат по придбанню ТМЦ (автомобілі, причепи, напівпричепи) та витрати пов'язані з утримання, технічним обслуговуванням та ремонтом автотранспортних засобів (запчастини, автошини, послуги ремонту), за рахунок чого, за 2017 рік донараховано податку на доходи фізичних осіб на суму 2633813,21 грн., а за 2018 рік донараховано податку на доходи фізичних осіб на суму 3626924,99 грн., на підставі чого відповідачем було винесене податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019 на загальну суму 7825922,75 грн, з яких за податковим зобов'язання нараховано 6260738,20грн. та за штрафними санкціями 156184,55 грн.

Таким чином, завищення валових витрат на суму 34781878,89 грн. у період за 2017-2018 роки, обумовило донарахування військового збору у розмірі 652197,73 грн., на підставі чого відповідачем було винесене податкове повідомлення-рішення № від 12.06.2019 (за податковим зобов'язання нараховано 521758,18 грн. та за штрафними санкціями 130439,55 грн.), та єдиного внеску у розмірі 133446,90 грн., на підставі чого відповідачем було винесена податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) № від 12.06.2019.

Тобто, донарахування військового збору та єдиного внеску є похідними наслідками від завищення валових витрат на суму 34781878,89 грн. у період за 2017-2018 роки.

По друге, це неправомірність дій позивача з приводу включення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість на суму 24401,00 грн., в тому числі за січень 2017 року в сумі 6600,00 грн. (ПДВ 1100,00 грн.), лютий 2017 року в сумі 7975,00 грн. (ПДВ 1329,00 грн.), за березень 2017 року в сумі 9826,00 грн. (ПДВ 1638,00 грн.) за придбання бензину А-95 у підприємств ТОВ «Пром Гарант», ТОВ «Альянс Еволюшн», подальше використання якого в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника не підтверджено, на підставі чого відповідачем було винесене податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019 на суму 5083,75 грн., з якої за податковими зобов'язаннями нараховано 4067,00 грн. та за штрафними санкціями - 1016,75 грн.

Щодо неправомірності дій ФОП ОСОБА_1 з приводу завищення валових витрат у період за 2017-2018 роки на суму 34781878,89 грн. (включення до витрат з метою встановлення бази оподаткування витрат по придбанню ТМЦ (автомобілі, причепи, напівпричепи) та витрати пов'язані з утримання, технічним обслуговуванням та ремонтом автотранспортних засобів (запчастини, автошини, послуги ремонту), за рахунок чого, за 2017 рік донараховано податку на доходи фізичних осіб на суму 2633813,21 грн., а за 2018 рік донараховано податку на доходи фізичних осіб на суму 3626924,99 грн., суд зазначає наступне.

Як встановлено матеріалами справи, ФОП ОСОБА_1 здійснює діяльність на загальній системі оподаткування.

Відповідно до реєстраційних даних, видами господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 визначено: вантажний автомобільний транспорт; допоміжне обслуговування наземного транспорту, що підтверджується матеріалами акту перевірки (Т. 1 а.с. 34-72).

Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Водночас, як визначено підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат підприємця: витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею.

Згідно з підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Отже, наведеними нормами урегульований порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, при цьому види основних засобів подвійного призначення визначені підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України серед яких є легкові та вантажні автомобілі.

Відповідно до наявного в матеріалах справи переліку власних та орендованих транспортних засобів, ФОП ОСОБА_1 у свої господарській діяльності, з метою надання транспортних послуг, використовував власні колісні транспортні засоби та орендовані (вантажні сідлові тягачі, напівпричіпи контейнеровози та напівпричепи бортові) у загальній кількості 78 одиниць (Т. 13 а.с. 112-114)

Суд зазначає, що основним питанням яке виникало під час судового розгляду справи, було питання чи відносяться вантажні сідлові тягачі, причепи та напівпричепи до вантажних автомобілів.

Суд вважає, що вантажні сідлові тягачі, причепи та напівпричепи, які використовуються ФОП ОСОБА_1 у господарській діяльності, у розумінні норм діючого законодавства України не відносяться до вантажних автомобілів, тому не є основними засобами подвійного призначення, виходячи з наступного.

Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ), визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2344-ІІІ автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт.

Автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.

Автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку, що напівпричіп за своєю конструкцією призначений для використання з сідловим тягачем і частина повної маси якого передається на цей тягач через сідлово-зчіпний пристрій.

Напівпричіп призначений для з`єднання з автомобілем таким чином, щоб його частина обпиралась на автомобіль і останній ніс на собі значну частину ваги напівпричепа та ваги його вантажу.

Однак, у статті 1 Закону № 2344-ІІІ відсутнє визначення «сідловий тягач».

Згідно з Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД), затвердженої Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 № 584-VII, сідловий тягач належить до товарної позиції трактори колісні для напівпричепів (код 8701 20). При цьому трактор не відноситься ні до вантажних, ні до легкових автомобілів.

Крім цього, згідно з визначенням поняття «сідловий тягач», наведених у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. № 363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про деякі питання ввезення на митну територію України та реєстрації транспортних засобів» від 06.07.2005 р. № 2739-IV (в редакції Закону, що діяла на момент вчинення спірних правовідносин), пропуск на митну територію України з метою вільного обігу та першу реєстрацію в Україні ввезених транспортних засобів нових і таких, що були в користуванні, або виготовлених в Україні, здійснюють за умови їх відповідності екологічним нормам не нижче рівня "ЄВРО-2" згідно з технічними регламентами та національними стандартами (щонайменше за умови відповідності вимогам рівня "B" ДСТУ UN/ECE 49-02A, B:2002 або "B","C","D" ДСТУ UN/ECE R 83-03:2002, які застосовують залежно від особливостей конструкції транспортних засобів):

- для тракторів колісних для перевезення напівпричепів (сідельних тягачів), автобусів та легкових автомобілів коди товарних позицій 8701 20, 8702 та 8703 згідно з УКТЗЕД - з 1 січня 2006 року;

- для вантажних автомобілів та автомобілів спеціального призначення - коди товарних позицій 8704 та 8705 згідно з УКТЗЕД - з 1 січня 2007 року.

Згідно Закону України «Про Митний тариф України» від 19 вересня 2013 року №584-VII трактори колісні для напівпричепів мають код УКТЗЕД 8701 20, причепи та напівпричепи - 8716, а моторні транспортні засоби для перевезення вантажів - 8704. Слід зазначити, що згідно п 2. «Примітки» Групи 87 у цій групі термін «трактори» означає транспортні засоби, призначені головним чином для буксирування чи штовхання інших транспортних засобів, пристроїв і вантажів, незалежно від того, мають вони чи ні допоміжні пристосування, у поєднанні з основним застосуванням трактора, для перевезення інструментів, насіння, добрив тощо.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Донецької Торгово - промислової палати про визначення коду № Э-96 від 31.05.2019, вантажним сідловим тягачам відповідає код 8701 20 90 00 згідно з УКТЗЕД; напівпричепам контейнеровозам та напівпричепам бортовим відповідає код 8716 39 80 00 згідно УКТЗЕД. (Т. 13 а.с. 225-229)

Таким чином, якщо транспортний засіб є автомобілем і належить до однієї із товарних позицій 8703, 8704 чи 8709 згідно з УКТЗЕД - це основний засіб подвійного призначення. Будь-який транспорт з іншої товарної позиції (наприклад, трактори (код 8701), автобуси (код 8702) тощо), не є основним засобом подвійного призначення автомобілів.

Зокрема, вантажні сідлові тягачі, напівпричіпи які використовуються в господарській діяльності позивача, відносяться до товарної позиції згідно УКТЗЕД 8701 20, а причепи та напівпричепи - до 8716, та не належать до товарної позиції 8704, тому не є вантажними автомобілями згідно чинного законодавства України, які визначені як основні засоби подвійного призначення пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

З огляду на зазначене вище, напівпричепи та сідлові тягачі, згідно чинного законодавства, не відносяться до основних засобів подвійного призначення, а є транспортними засобами спеціального призначення.

З огляду на зазначене вище, напівпричепи та сідлові тягачі, згідно чинного законодавства, не відносяться до основних засобів подвійного призначення, а є транспортними засобами спеціального призначення.

Доводи контролюючого органу, що сідловий тягач в поєднанні з напівпричіпом відносяться до категорії вантажних автомобілів, суд не приймає до уваги, оскільки ці транспортні засоби зареєстровані як окремі види транспорту, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів (Т. 13 а.с. 115-195) та кожний окремо не пристосований до перевезення вантажів.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України визначено, що презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що оскільки позивач правомірно включив до складу витрат на утримання транспортних засобів, які ним використовуються в господарській діяльності у період з 2017-2018 роки, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття податкового повідомлення - рішення № від 12.06.2019.

За таких обставин, суд вважає, що податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019 щодо донарахування військового збору та податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) № від 12.06.2019р. є також, як і податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019, протиправними, так як донарахування військового збору та єдиного внеску є похідними наслідками від завищення валових витрат на суму 34781878,89 грн. у період за 2017-2018 роки, а тому зазанченні податкові рішення, винесені з порушенням чинного законодавства та є такими, що підлягають скасуванню.

Щодо неправомірних дій ФОП ОСОБА_1 з приводу включення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість на суму 24401,00 грн., в тому числі за січень 2017 року в сумі 6600,00 грн. (ПДВ 1100,00 грн.), лютий 2017 року в сумі 7975,00 грн. (ПДВ 1329,00 грн.), за березень 2017 року в сумі 9826,00 грн. (ПДВ 1638,00 грн.) за придбання бензину А-95 у підприємств ТОВ «Пром Гарант», ТОВ «Альянс Еволюшн», подальше використання якого в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника не підтверджено, суд зазначає наступне.

Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до норм ст.138 Податкового кодексу України, однією зі складових витрат, які враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є витрати операційної діяльності, які включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування доходів є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Підпунктом 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отримання доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Отже, з вищенаведених норм вбачається, що підставою для віднесення до складу витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

При цьому відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, платник податків має право обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат.

Пунктом 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Тобто, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на прибуток у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на прибуток має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити.

За п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податкового кредиту з податку на додану вартість суд повинен з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Згідно із п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом - є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 "Щодо підтвердження даних податкового обліку" документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

У інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 28.03.2014 № 375/11/14-14 зазначено універсальний принцип розгляду податкових спорів, а саме: перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Подібні правила судам варто застосовувати не лише щодо спірних рішень контролюючих органів, а також і при здійсненні оцінки належності первинних документів, податкових накладних, документів податкової звітності, що подається платниками податків.

Враховуючи наведені норми, у ході розгляду справи судом повинні оцінюватися документи, надані платником податків на підтвердження свого права на формування витрат та податкового кредиту.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат та податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що в перевіряємому періоді, позивач здійснював закупівлю бензину А-95 у підприємств ТОВ «Пром Гарант» та ТОВ «Альянс Еволюшн», витрати на який були віднесені до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю.

На підтвердження факту придбання та використання придбаного пального у господарських операціях позивачем в ході перевірки надавались: банківські виписки, накладні по придбанню товару, які надавались контролюючому органу в ході перевірки та які відображені в акті перевірки №407/05-99-13-02-17/НОМЕР_5 від 22.04.2019.

Також в підтвердження реальності спірної господарської операції у позивача наявні акти списання палива, що також містяться в матеріалах даної справи (Т. 13 а.с. 211-214).

Позивач вважає вказані витрати підтвердженими документально та пов'язаними з господарською діяльністю позивача.

Суд зазначає, що вищенаведеними нормами права не встановлено обмеження у періодичності закупівель та кількості матеріальних цінностей, які відображаються у первинних документах суб`єкта господарювання. Підприємець самостійно формує програми діяльності, вибирає постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучає матеріально-технічні, фінансові та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Крім того, документи, які були надані позивачем до матеріалів справи: банківські виписки, накладні по придбанню товару, акти списання палива свідчать про те, що в цей період позивач здійснював господарську діяльність за основними видами своєї діяльності.

Суд зазначає, що відповідачем не заперечується наявність в ході перевірки зазначених документів.

Тобто, з огляду на те, що позивачем підтверджено первинними документами факт придбання в січні 2017 року в сумі 6600,00 грн. (ПДВ 1100,00 грн.), в лютому 2017 року в сумі 7975,00 грн. (ПДВ 1329,00 грн.), в березні 2017 року в сумі 9826,00 грн. (ПДВ 1638,00грн.) бензину А-95 у підприємств ТОВ «Пром Гарант» та ТОВ «Альянс Еволюшн», що зокрема не спростовується і відповідачем, то нарахування податкового кредиту на загальну суму 4067,00 грн. (за придбання у цей період бензину А-95) є правомірним.

З огляду на наведене, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем надано всі необхідні документи, які у повному обсязі підтверджують як придбання позивачем товарів (бензину А-95) та їх подальше використання для здійснення господарської діяльності, що є належним підтвердженням реальності проведених позивачем господарських операцій та свідчить про обґрунтованість формування ним податкового кредиту за даними взаємовідносинами, тому податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019 на суму 5083,75 грн., з якої за податковими зобов'язаннями нараховано 4067,00 грн. та за штрафними санкціями - 1016,75грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно положень ст. 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На думку суду, відповідачем, всупереч вимогам ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено правомірності прийняття податкових рішень, всупереч вимогам, в той час докази, якими позивач обґрунтовував свої вимоги - є законними, допустимими, обґрунтованими та такими, що відповідають дійсним обставинам справи.

За таких обставин, беручи до увагу всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про обґрунтованість пред'явленого позову та про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується платіжним дорученням № 601 від 09.07.2019, позивач за подання адміністративного позову сплатив 9605,00 грн. (Т1 а.с. 4)

Отже, суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області у розмірі 9605,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 77, 90, 132, 139, 242-244, 246, 255, 271, 283, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_5) до Головного управління ДПС у Донецькій області (, юридична адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019 щодо податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 7825922,75 грн., прийняте Головним управлінням ДФС у Донецькій області відносно Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019р. щодо військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 652197,73 грн., прийняте Головним управлінням ДФС у Донецькій області відносно Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5).

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 12.06.2019р. щодо податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 5 803,75 грн., прийняте Головним управлінням ДФС у Донецькій області відносно Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5).

Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу № від 12.06.2019р. про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальну суму 133446,90 грн., прийняту Головним управлінням ДФС у Донецькій області відносно Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5).

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (, юридична адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_5) суму судових витрат у розмірі 9605 (дев'ять тисяч шістсот п'ять) гривень 00 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 26 вересня 2019 року за участю позивача та представників сторін.

Повний текст рішення складається відповідно до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець