Справа № 540/1799/19
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1799/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 або позивач) через свого представника звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі УПФУ або відповідач), в якому просить:

- визнати бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області протиправною та скасувати рішення про відмову у поновленні виплати пенсії;

- зобов`язати поновити виплату пенсії з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів;

- зобов`язати виплатити невиплачену пенсію починаючи з 07.10.2009 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачеві була призначена пенсія за вислугу років, яка виплачувалась Обласним військовим комісаріатом м. Сімферополь. 17.11.1996 року позивач виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. Починаючи з 1997 року виплата пенсії припинена. 11.02.2019 року представник позивача звернувся до Пенсійного фонду із заявою про поновлення виплати позивачеві пенсії, проте, останньому було відмовлено з підстав відсутності відомостей про його місцезнаходження. На думку позивача, такі дії з боку відповідача призвели до порушення його прав на гідне пенсійне забезпечення, тому звернувся із цим позовом до суду.

Відповідно до відзиву відповідач не погодився з вимогами позивача, у задоволенні позову просить відмовити, оскільки підставою для повернення поданих позивачем документів та не прийняття ним рішення про призначення позивачу пенсії за віком слугувала та обставина, що останній не надав відповідачу оригіналу документу, що підтверджує його належність до громадянства України, що засвідчував би особу, вік та місце проживання. При подачі заяви про поновлення виплати пенсії представником позивача подано тільки посвідчення особи № НОМЕР_1 , яке видане МВС Ізраїлю, з якого на думку відповідача не вбачається, що позивач є громадянином України.

Також відповідач зазначає, що у них відсутня пенсійна справа позивача, а тому в УПФУ не має будь яких документів, на підставі яких можлива виплата чи поновлення виплат пенсії позивачеві.

03.09.2019 року ухвалою суду у справі відкрито спрощене провадження та призначено справу до розгляду у письмовому провадженні.

Розглянувши надані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

Представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою від 11.02.2019 року № 4059 про поновлення пенсії.

Відповідач листом повідомив представника позивача про те, що Коротких В.Д. матиме право на поновлення виплати пенсії у разі його особистого звернення або через законного представника із відповідною заявою до органів Пенсійного фонду та за умови пред`явлення паспорта громадянина України.

Позивач у позові зазначає, що перед виїздом за кордон він мешкав за адресою: АДРЕСА_1 де йому по досягненні пенсійного віку була призначена пенсія. 17.11.1996 року виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль і перебуває там по сьогоднішній день. З 1997 року і станом на сьогодні виплату пенсії було припинено.

На підтвердження викладеного у позові позивач надає лише посвідчення на своє ім`я, яке видане 01.12.1996 року Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль в м. Хайфа, в якому зазначено, що Коротких Віталій, батько Дмитро, мати Ганна, народився в Росії, національність росіянин.

Крім того, наданий реєстраційний номер облікової картки платника податків та облікова картка члена КПРС.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" № 5492-VI від 20.11.2012 р. документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; г) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.

Підставою для повернення поданих позивачем документів та не прийняття рішення щодо поновлення виплати пенсії позивачеві слугувала та обставина, що останній не надав відповідачу оригінал документу, що підтверджує його належність до громадянства України, засвідчує особу, місце проживання та вік (паспорт).

Матеріалами справи підтверджується, що разом із заявою позивачем (через уповноваженого представника) подано лише посвідчення особи № НОМЕР_1 , видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, з якого не вбачається, що позивач є громадянином України. При цьому, фактичне місце проживання позивача, АДРЕСА_2 .

Щодо поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 року суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09 липня 2003 року виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Однак, відповідно вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою Пенсійного фонду України № 3-1, 30.01.2007, орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 22 Порядку 33-1 визначено, що документом, який підтверджує призначення особі пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом, що призначає пенсії, відповідно до Порядку обліку, зберігання, оформлення та видачі пенсійних посвідчень в Пенсійному фонді України та його органах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду від 25.03.2004 № 4-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 06.04.2004 за № 427/9026 (із змінами).

Таким чином, для поновлення виплати пенсії передбачено подання відповідною особою заяви за встановленою формою до УПФУ.

Суд погоджується із позивачем, що призначення, отримання та поновлення виплати раніше призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, проте у даному випадку відповідачем правомірно вказано на недоліки заяви про поновлення виплати пенсії з підстав ненадання необхідних документів.

Із урахуванням того, що позивач не надав необхідний пакет документів для поновлення йому виплати пенсії, зокрема паспорт громадянина України або інший документ, що в розумінні Закону України "Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" підтвердив би громадянство України та пенсійне посвідчення або будь-який інший доказ з якого можливо було б встановити, що така пенсія взагалі призначалась, у Пенсійного фонду були відсутні законні підстави для розгляду такої заяви або поновлення виплати пенсії.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень діяв на підставі та в межах повноважень, а також у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, і, з урахуванням фактичних обставин справи, довів правомірність своїх дій з приводу розгляду заяви позивача про поновлення виплати пенсії, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 242- 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 112010201