Справа № 420/5185/19
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5185/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Прохорівська, 6, м. Одеса, 65091) про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення,-

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області щодо неврахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 09.01.2018 року;

зобов'язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 09.01.2018 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що у період з 2009 по 2018 рік вона проходила службу на посадах начальницького складу у Головному управлінні ДСНС України в Одеській області. Наказом від 02.01.2018 року позивачку звільнено з посади, а 09.01.2018 року - виключено з кадрів ДСНС України. Разом з тим, не вирішеним залишилось питання щодо виплати позивачці суми індексації доходів грошового забезпечення за 2016-2018 роки, у зв'язку із чим позивачка звернулась до відповідача із запитом про суми нарахованої індексації, отримала відповідь від 15.07.2019 року, згідно якої остання індексація була виплачена ОСОБА_1 у червні та липні 2016 року. Позивачка вважає, що невиплата їй сум індексації за період 01.08.2016 - 09.01.2018 року є протиправною бездіяльністю відповідача у справі, а на підтвердження позовних вимог вказує, що приписами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено обов'язок для юридичних осіб-роботодавців проводити індексацію у зв'язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) щодо грошових доходів громадян, які мають періодичний характер, зокрема, оплати праці (грошового забезпечення). Оскільки відповідачем не дотримано встановленого законом обов'язку щодо його проведення, позивачка просить суд зобов'язати Головне управління провести нарахування та виплату сум індексації.

24.09.2019 року за вх.№34504/19 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому висловлена позиція незгоди із заявленими позовними вимогами. На підтвердження правової позиції представник зазначає, що:

по-перше, грошове забезпечення військовослужбовців та прирівняних до них осіб не є аналогічним за своєю суттю та нормативним регулюванням до оплати праці, що здійснюється за загальними правилами. Виплата грошового забезпечення в межах служби цивільного захисту є спеціальним видом трудових відносин і регулюється спеціальним законодавством, яким не передбачено здійснення індексації доходів. Відповідач вказує, що при нарахуванні грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту застосовуються норми постанови КМУ від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", посилання на яку відсутнє у постанові КМУ від 09.12.2015 №1013, якою, в свою чергу, внесено зміни до постанови КМУ від 17.07.2003 №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення". Протягом 2016, 2017 та 2018 років позивачу нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення із значним збільшенням, розмір якого значно перевищував суму індексації грошового забезпечення. Тому, враховуючи наведене, відповідач стверджує, що діяв у межах та у спосіб, визначені законами та іншими нормативними актами України під час нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу;

по-друге, Інструкція про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затверджена наказом МВС України від 23.04.2015 №475, не містить норми, яка передбачає проведення індексації грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу;

по-третє, здійснення виплати індексації має здійснюватись у відповідності до фінансових можливостей органу, а фінансування управління за період 2016-2018 роки на вказаний вид видатків не здійснювалося, тому грошове забезпечення, яке виплачувалося позивачці у вказаний період, не індексувалося.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 17.03.2009 року по 09.01.2018 року проходила службу у Головному управлінні ДСНС України в Одеській області (а.с.10-12).

На підставі Наказу ГУ ДСНС України в Одеській області №25 о/с від 09.01.2018 року позивачка виключена з особового складу ДСНС України та знята з усіх видів грошового забезпечення.

10.07.2019 року за вх.№779-31-94 позивачка звернулась до Головного управління ДСНС України в Одеській області із запитом на інформацію про індексацію її грошового забезпечення з вересня 2016 року по січень 2018 року з відповідними обчисленнями і доказами про виплати (а.с.30).

15.07.2019 року за №18-ЗПІ/05-26/13 Головне управління повідомило ОСОБА_1 про те, що індексація грошового забезпечення виплачена за червень 2016 року та липень 2016 року в межах кошторисних призначень (а.с.31).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період серпень 2016 року по січень 2018 року протиправною, ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частиною 3 вказаної статті Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".

В силу приписів статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За змістом положень частини першої статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 4 Закону № 1282-XII, обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ч.ч. 1, 2, 6 ст. 5 Закону № 1282-XII, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до п. 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. N 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Згідно зі п. 4 Порядку, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Положеннями пункту 5 Порядку визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що заробітна плата підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія, яка надається для підтримки населення в умовах зростання цін. Право на індексацію виникає тоді, коли індекс споживчих цін, розрахований наростаючим підсумком перевищить поріг індексації в 103 %. У свою чергу обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.

Базовим вважається місяць прийняття на роботу або місяць підвищення заробітної плати. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком починає розраховуватися у місяці, наступному за базовим (крім місяця прийняття на роботу).

Як вбачається із матеріалів справи, остання виплата індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 здійснювалась у червні та липні 2016 року (а.с.31). У період з 01.08.2016 року по день виключення із списків особового складу - 09.01.2018 року нарахування та виплата індексації не здійснювалась.

Оцінюючи доводи сторін, суд не погоджується із позицією Головного управління стосовно того, що грошове забезпечення осіб, які перебувають на службі цивільного захисту, не підлягає індексації. Як зазначає сам відповідач у відзиві на позов, спеціальними нормами, які регулюють порядок нарахування та виплати грошового забезпечення особам, які проходять службу цивільного захисту, питання щодо індексації доходів не регулюється.

Суд зазначає, що відсутність норми не спричиняє відсутність права позивачки на отримання сум індексації грошового забезпечення. Адже саме для подібних випадків і встановлено правило, за яким застосуванню підлягають загальні норми трудового законодавства, в тому числі норми щодо оплати праці та індексації доходів.

Це також кореспондується із положеннями ст.43 Конституції України, яка забезпечує кожному належну оплату праці з урахуванням особливостей, встановлених чинним законодавством. Крім цього, Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» не визначає перелік осіб, які не мають права на отримання сум індексації грошового доходу. Лише стаття 4 вказаного Закону визначає випадки та обставини, за умови наявності яких індексація може бути проведена. При цьому, відповідачем не доведено відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у серпні 2016 року - січні 2018 року.

Суд також враховує той факт, що, незважаючи на позицію відповідача у даній справі, індексація за червень та липень 2016 року позивачці виплачувалась, що суперечить доводам Головного управління про відсутність взагалі підстав для її нарахування та виплати. У такому разі виникає питання, чому у червні та липні 2016 року виплата здійснювалась, а у наступних періодах - ні, з урахуванням того, що нормативне регулювання порядку виплати індексації доходів громадян змін не зазнало. Пояснень з цього приводу відповідачем не надано.

Також, на підтвердження своїх заперечень проти позову відповідачем надано суду кошториси за 2016 та 2017 рік, у яких не відображено видатків на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення (а.с.38-44).

Доводи відповідача про те, що виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах фінансових ресурсів бюджету на відповідний рік, передбачений на ці цілі, суд відхиляє, оскільки вони не відповідають нормам Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку, зокрема п. 11, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.

Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.

Суд зазначає, що згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Кечко проти України (рішення від 08 листопада 2005 року), в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Така правова позиція викладена Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Викладеним спростовуються аргументи відповідача, викладені в заяві по суті справи (відзив на позов).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідач не довів обґрунтованість та правомірність оскаржуваної бездіяльності щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, отже позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

При поданні даного позову судовий збір не сплачувався, отже судові витрати не розподіляються між сторонами.

Керуючись ст. ст. 139, 194, 241-246, 250, 255, 260-263, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Прохорівська, 6, м. Одеса, 65091) про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 09.01.2018 року.

Зобов'язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області нарахувати та вплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 по 09.01.2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.