Справа № 440/3163/19
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/3163/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

- визнати бездіяльність відповідача, яка полягала у відмові надати статус ветерана органів внутрішніх справ на підставі пункту 1 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" ОСОБА_1, протиправною;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України надати ОСОБА_1 статус ветерана органів внутрішніх справ на підставі пункту 1 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" та видати в установленому порядку посвідчення та нагрудний знак "Ветеран органів внутрішніх справ".

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2019 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (надалі також - відповідач, МВС України) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників сторін.

Аргументи учасників справи

Мотивуючи свої вимоги, позивач посилається на обставини наявності у нього всіх передбачених законом передумов для отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ, таких як: бездоганна служба в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні і звільнення в запас відповідно до законодавства. Всупереч позиції відповідача вважає, що термін навчання у цивільному вищому навчальному закладі має зараховуватися до вислуги років не лише для призначення пенсії, але і для отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Своєю ухвалою від 27 серпня 2019 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд надавав відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

З наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію вказаної ухвали відповідач отримав 02 вересня 2019 року.

У встановлений судом строк відповідач не надав до суду відзив на позов, причини його неподання не повідомив.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Обставини справи, встановлені судом

Суд встановив, що ОСОБА_1 в період з 01.08.1989 до 01.11.2010 проходив службу на різних посадах в підрозділах УМВС в Полтавській області.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 29.10.2010 №300 о/с майора міліції ОСОБА_1, начальника відділення ДАІ з обслуговування Великобагачанського району та автомобільно-технічної інспекції, підпорядкованого УМВС, звільнено 01.11.2010 зі служби в органах внутрішніх справ за п.64 "б" (у запас через хворобу). В наказі було зазначено, що вислуга років станом на 01 листопада 2010 року складає в календарному обчисленні 23 роки 02 місяці 07 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 08 місяців 14 днів. Безперервний стаж служби в ОВС становить - 21 рік 03 місяці 00 днів.

Вважаючи, що до розрахунку вислуги років має бути враховано період його навчання у вищому навчальному закладі - Київському автомобільно-дорожньому інституті, в період з 01.09.1982 року по 21.11.1983 року та в період з 03.12.1985 року по 28.06.1989 року в перерахунку за один рік-шість місяців, позивач звертався до Полтавського окружного адміністративного суду із відповідним позовом.

Своїм рішенням від 10 січня 2019 року у справі 440/3825/18 Полтавський окружний адміністративний суд зобов'язав Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області виконати розрахунок вислуги років, врахувавши половину періоду навчання у вищому навчальному закладі до календарної вислуги, вказавши, що вислуга років складає у календарному обчисленні: 25 років 06 місяців 29 днів, та внести зміни стосовно календарної вислуги до наказу №300 о/с від 29.10.2010 про звільнення ОСОБА_1, вказавши, що вислуга років станом на 01.11.2010 складає в календарному обчисленні: 25 років 06 місяців 29 днів.

УМВС України в Полтавській області 18.06.2019 своїм наказом № 712 о/с "Про зміну наказу" пункт наказу УМВС України в Полтавській області від 29.10.2010 № 300 о/с щодо звільнення з органів внутрішніх справ за п. 64 "б" (у запас через хворобу) майора міліції ОСОБА_1 (Т-225049), начальника (міліція місцевого бюджету*) відділення ДАІ з обслуговування Великобагачанського району та автомобільно-технічної інспекції, підпорядкованого УМВС, 01 листопада 2010 року, змінив в частині оголошення вислуги років у календарному обчисленні, зазначивши, що вислуга років у календарному обчисленні станом на 01 листопада 2010 року складає 25 років 06 місяців 29 днів /а.с. 30/.

Враховуючи викладені обставини, 29 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" /сектор із соціально-гуманітарних питань/ МВС України із заявою про надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ на підставі пункту 1 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", та видачу посвідчення та нагрудного знаку "Ветеран органів внутрішніх справ".

ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" /сектор із соціально-гуманітарних питань/ МВС України своїм листом від 18 липня 2019 року повідомила позивача, що він не підпадає під категорію осіб, які визнаються ветеранами органів внутрішніх справ, питання про надання посвідчення та нагрудного знака має бути вирішено уповноваженим структурним підрозділом МВС України /а.с. 34-36/.

16 липня 2019 року позивач звернувся до директора Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України із заявою про видачу посвідчення та нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ" /а.с. 37/.

08 серпня 2019 року перший заступник директора Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України надав відповідь за вихідним №22/6-4473, в якій зазначив, що навчання у цивільних вищих навчальних закладах (незалежно від форми навчання) є періодом часу, який зараховується до вислуги років для призначення пенсії, але не є видом служби. Тривалість служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ є меншою за 25 років, підстави для видачі йому посвідчення та нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» відсутні. У зв'язку з цим документи та заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику (а.с. 38).

Не погодившись з цією відмовою, позивач оскаржив її до суду.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" визначено статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України. Цей Закон визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Як видно з відповіді Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України від 08.08.2019 №22/6-4473 відмова у наданні статусу ветерана органів внутрішніх справ ґрунтується на висновку, відповідно до якого період навчання у цивільному вищому навчальному закладі не зараховується до вислуги років для встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ, натомість цей період враховується лише для призначення пенсії відповідно до статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Надаючи правову оцінку таким висновкам відповідача, суд виходить з наступного.

Конституційний Суд України у рішенні від 27.02.2003 у справі № 4-рп/2003 зазначив, що служба в органах внутрішніх справ має ряд специфічних властивостей, що повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби в органах внутрішніх справ, так і після звільнення у запас або у відставку.

Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ не пов'язується з часом звільнення особи зі служби в цих органах.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 5 цього Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України: особи які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства.

З аналізу наведеної норми слідує, що необхідними і достатніми умовами для визнання особи ветераном органів внутрішніх справ є: 1) вислуга військової служби і служби в органах внутрішніх справ становить 25 і більше років.

Питання щодо обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (надалі - Порядок № 393).

Відповідно до статті 1 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до частини другої статті 17 цього ж Закону, до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Такий самий порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, передбачає й пункт 2 Порядку №393.

Висновки щодо правозастосування

Як свідчать матеріали справи, в період з 01.09.1982 по 21.11.1983 та з 03.12.1985 по 28.06.1989 ОСОБА_1 навчався на денному відділенні Київського автомобільно-дорожнього інституту. Після завершення навчання наказом УВС № 48 о/с від 17.08.1989 прийнятий в органи внутрішніх справ на посаду оперуповноваженого відділу внутрішніх справ Хорольського райвиконкому (а.с. 19).

З військового квитка, копія якого наявна в матеріалах справи /а.с. 22/ вбачається, що військову підготовку позивач проходив у 1988 році під час навчання у Київському автомобільно-дорожньому інституті.

Тож з урахуванням особливостей правового регулювання спірного питання, а також враховуючи той факт, що після закінчення вищого навчального закладу позивачу присвоєно офіцерське звання, суд приходить до висновку, що до вислуги років ОСОБА_1 має враховуватися період навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1982 по 21.11.1983 та з 03.12.1985 по 28.06.1989 в перерахунку за один рік-шість місяців.

Таких самих висновків дійшов і Полтавський окружний адміністративний суд у рішенні від 10.01.2019 у справі 440/3825/18, яке набрало законної сили.

Отже, вислуга років позивача складає у календарному обчисленні 25 років 06 місяців 29 днів, а отже цей термін служби має бути врахований під час вирішення питання щодо надання позивачу статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Судом не встановлено законодавчого підґрунтя аргументу позивача, який викладений у листі від 18 липня 2019 № 33/37-П-41 /а.с. 34-36/, щодо неможливості врахування під час надання статусу ветерана ОВС періоду навчання у вищому навчальному закладі, через те, що такий період враховується виключно для визначення права на пенсію.

Зарахування до вислуги років періоду навчання у вищому навчальному закладі є соціальною гарантією, встановленою для працівників органів внутрішніх справ, яка не може бути нівельована відповідачем шляхом довільного тлумачення норм чинного законодавства України.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 є особою, яка бездоганно прослужила (іншого відповідачем не доведено) в органах внутрішніх справ 25 і більше років та звільнений в запас відповідно до законодавства, суд приходить до висновку про наявність усіх передумов та відповідно права позивача на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ відповідно до пункту 1 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Крім того суд звертає увагу на те, що відповідачем не був наданий відзив на позов.

Відповідно ж до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про протиправну бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо ненадання ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ на підставі пункту 1 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Отже в цій частині позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.07.2019 щодо визнання його ветераном органів внутрішніх справ, з урахуванням правової оцінки спірного питання, наданої судом у даному рішенні.

Висновки суду, які належать врахувати МВС України при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 про надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ, полягають у тому, що ОСОБА_1 відповідає формальним критеріям для отримання цього статусу і має на нього право.

Стосовно позовних вимог зобов'язати МВС України видати відповідне посвідчення та нагрудний знак "Ветеран органів внутрішніх справ України" суд зазначає таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601 "Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" та від 01.06.2002 №742 "Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ", вказані відзнаки та документи вручаються ветеранам або за його дорученням рідним чи іншим особам, органами пенсійного забезпечення, зокрема МВС, за місцем проживання, про що одержувач розписується у відповідному обліковому документі.

Особи, які мають право на отримання відзнаки та посвідчення, звертаються до ліквідаційної комісії за місцем звільнення зі служби, подаючи необхідні документи, які після їх опрацювання направляються Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України для остаточного оформлення.

Відповідно до вимог п.п. 11 п. 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878, з метою належної організації роботи Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС, підвищення ефективності діяльності з кадрового забезпечення структурних підрозділів апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС наказом МВС від 14.12.2015 № 1570 затверджено "Положення про Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України".

Згідно з пп. 41 44 п. 4 зазначеного Положення, Департамент відповідно до покладених на нього завдань: видає через кадрові підрозділи територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ" відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" колишнім працівникам міліції, у тому числі, пенсіонерам, особам, звільненим зі служби, роботи на пенсію; веде облік осіб, із числа колишніх працівників міліції, службовців апарату МВС, територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, звільнених зі служби, роботи, та членів їх сімей, а також ветеранів органів внутрішніх справ, яким призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позовна вимога про видачу посвідчення та нагрудного знаку "Ветеран органів внутрішніх справ" є передчасною, оскільки її вирішення буде можливим після розгляду відповідачем заяви позивача про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ з урахуванням наданої спірним правовідносинам оцінки.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Надаючи оцінку вимозі позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду, суд виходить з наступного.

Зважаючи на той факт, що зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, за приписами частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, є правом, а не обов`язком суду, відповідну вимогу позивача, за відсутності будь-яких обґрунтувань, суд залишає без задоволення. Зокрема, у суду відсутні будь-які об`єктивні дані вважати, що відповідач може не виконати судове рішення, яке набрало законної сили, без застосування до нього (відповідача) засобів судового контролю.

Розподіл судових витрат

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо ненадання ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ на підставі пункту 1 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) від 16.07.2019 щодо визнання його ветераном органів внутрішніх справ, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Головуючий суддя І.С. Шевяков