Справа № 826/1301/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 826/1301/17

адміністративне провадження № К/9901/40507/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Коваленко Н.В., Кравчук В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження касаційну скаргу Генеральної прокуратури України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2017р. (судді - Качур І.А., Келеберда В.І., Федорчук А.Б.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018р. (судді - Сорочко Є.О., Земляна Г.В., Ісаєнко Ю.А.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» до Фонду державного майна України, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат», Компанія «Толексіс Трейдінг Лімітед» (TOLEXIS TRADING LIMITED), Генеральна прокуратура України про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати додаток до довіреності від 21.12.2016р. №424 «Завдання на голосування представнику держави на загальних зборах учасників ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат», корпоративні права держави - 51% статутного капіталу Товариства».

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що прийняття відповідачем рішення про продовження контракту з ОСОБА_1 наносить вагому шкоду інтересам як підприємства, так і Держави в цілому. За період перебування на посаді директора, останнім було здійснено систематичні порушення законодавства України, Статуту товариства та укладеного з ним контракту, а тому існували всі підстави для розірвання контракту. В свою чергу відповідачем неналежним чином виконано свій обов`язок щодо контролю за виконанням функцій держави з управління підприємством у відповідності до статті 16 Закону України «Про управління об`єктами державної власності».

Крім того, позивач посилається на те, що даний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки в результаті продовження контракту з директором підприємства, 51% статутного капіталу якого належить державі, та приймаючи спірний індивідуально-правовий нормативний акт, відповідач виконує управлінські функції та виступає суб`єктом публічної влади.

Також посилається на те, що будучи юридичною особою, що тривалий час здійснювала функції з управління корпоративними правами держави в ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат», позивач наділений правом звернення до відповідача з вимогою про недопущення продовження контракту з ОСОБА_1 , як керівником підприємства.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2017р., яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018р., в задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодилась Генеральна прокуратура України, подала касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Крім того, вважає, що відповідно до вимог статей 2, 3, 6, 17 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) позивач є неналежною особою для звернення до суду з даним позовом. Фондом державного майна України припинено відповідний договір доручення на здійснення функцій з управління корпоративними правами держави у розмірі 51% статутного капіталу ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» з 20.06.2017р., а тому оскільки право позивача щодо управління товариством на момент звернення до суду із даним позовом було відсутнє, то вказана особа не може виступати позивачем у даному позові і позов підлягає відхиленню саме з цих підстав.

ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» у поданому до суду відзиві просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши доповідача по справі та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, в ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2012р. №955 погоджено пропозиції ФДМ України щодо утворення ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» з державною часткою у статутному капіталі товариства не менше як 51% шляхом внесення до статутного капіталу товариства з боку держави майнового комплексу ДП «Запорізький титано-магнієвий комбінат».

В цілях виконання вищезазначеної постанови Кабінетом Міністрів України було реорганізовано ДП «Запорізький титано-магнієвий комбінат» шляхом приєднання до ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат».

19.11.2013р. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2012р. №955 між Фондом державного майна України та Компанією «Толексіс Трейдінг Лімітед» (TOLEXIS TRADING LIMITED) укладено договір від 22.02.2013 року № 85 про заснування ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат», а також додаткову угоду від 18.10.2013р.

21.11.2013р. між ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (від імені якого діяв начальник Управління міждержавних майнових відносин та інвестиційної діяльності ФДМ України) та ОСОБА_1 укладено контракт. Строк дії контракту - три роки з можливістю продовження.

Після закінчення строку дії укладеного з ОСОБА_1 контракту головою ФДМ України видано на ім?я директора Департаменту управління державними підприємствами та корпоративними правами держави довіреність від 21.12.2016р. №424 представляти інтереси ФДМ України з усіма правами учасника на загальних зборах учасників ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат»

Відповідно до Додатку до довіреності від 21.12.2016 № 424 представнику держави на Загальних зборах учасників ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» поставлено завдання голосувати по питанню продовження дії контракту з директором Товариства за рішення: « 1. Укласти контракт з директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на 1 рік. 2. Доручити підписати контракт з директором товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» від імені Товариства представнику Фонду державного майна - директору Департаменту управління державними підприємствами та корпоративними правами держави Фонду державного майна України ОСОБА_1.».

Також в Додатку до довіреності від 21.12.2016р. № 424 поставлено завдання голосувати за рішення: «Затвердити фінансовий план Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на 2017 рік».

23.12.2016р. позивач звернувся до Голови загальних зборів ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» з листом, в якому просив не продовжувати контракт із ОСОБА_1 , як керівником ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат».

Лист обґрунтовано тим, що за період перебування ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ «ЗТМК», останнім всупереч державним інтересам та меті створення Товариства були вчиненні дії, зокрема укладено ряд правочинів, щодо перерахування інвестиційних коштів, які надійшли від Компанії «Толексіс Трейдінг Лімітед», за нецільовим призначенням.

Вважаючи оскаржуваний додаток до спірної довіреності протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, серед іншого, виходив з того, що ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» не було вчинено дій, які спрямовані на систематичне порушення покладених на нього обов`язків, також ним не було вчинено дій, які зумовили нанесення матеріальних збитків ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» або були спрямовані на використання коштів, отриманих від Компанії «Толексіс Трейдінг Лімітед», за нецільовим призначенням.

При цьому суд виходив з того, що відповідач наділений повноваженнями на видання Додатку до довіреності від 21.12.2016р. № 424 «Завдання на голосування представнику держави на загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат».

Залишаючи без змін постанову суду першої інстанції, апеляційний суд також виходив з того, що до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод, а тому звертаючись до суду із позовом, що розглядається у даній справі, позивач вважав порушеними свої права як підприємства, яке здійснювало управління корпоративними правами держави у статутному капіталі ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат», у період вчинення ОСОБА_1 інкримінованих йому порушень, у зв`язку з цим суд допускає можливість порушення інтересів позивача у межах спірних правовідносин та визнає право позивача на звернення до суду з позовом, що розглядається у даній справі. Припинення повноважень позивача на управління корпоративними правами держави, у даному випадку, не може слугувати безпосередньою та безумовною підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, апеляційний суд виходив з того, що при видачі оскаржуваного додатку до довіреності ФДМ України реалізовував свої публічно-владні управлінські функції, а тому на спір у даній справі поширюється юрисдикція адміністративних судів.

З висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині належності даного спору до юрисдикції адміністративних судів колегія суддів не погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до частини першої статті 2 КАС України (в редакції, станом на час звернення позивача до суду) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України).

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Такі положення процесуального закону відповідають положенням статей 2, 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній з 15.12.2017р.

Предметом оскарження у даній справі є рішення ФДМ України про надання повноважень представнику держави та завдання на голосування на загальних зборах товариства у формі додатку до довіреності.

Відповідно до пункту 5 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону.

Правові основи управління об`єктами державної власності визначає Закон України «Про управління об?єктами державної власності» (далі Закон №185-V).

Відповідно до статті 1 цього Закону управління об`єктами державної власності це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до статті 4 цього Закону Фонд державного майна України належить до числа суб?єктів управління об?єктами державної власності.

Повноваження ФДМ України у сфері корпоративних прав держави передбачають здійснення управління такими правами в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а також призначення відповідно до законодавства представників держави в органи управління господарських організацій, корпоративні права держави яких перебувають у його управлінні (підпункти пункти а, и пункту 3 статті 7 Закон №185-V).

Водночас, організацію, повноваження та порядок діяльності Фонду державного майна України визначає Закон України «Про Фонд державного майна України» (Закон №4107-VI).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №4107-VI Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Такий статус Фонду визначає його повноваження, які відповідно до статті 5 цього Закону згруповано за сферами діяльності Фонду і в першу чергу стосуються управління об?єктами державної власності, в т.ч. корпоративними правами держави.

Зокрема, відповідно до пункту 3 статті 5 Закону №4107-VI Фонд здійснює управління корпоративними правами держави, що перебувають у сфері його управління

Відповідно до статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Таке правове регулювання свідчить про те, що ФДМ України за своїм статусом хоч і є центральним органом виконавчої влади і його повноваження визначаються на законодавчому рівні, в той же час характер і зміст окремих його повноважень та правовідносин, у яких вони реалізовуються, не завжди пов?язані зі здійсненням Фондом саме публічно-владних управлінських функцій у публічних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які полягають в наступному.

«Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень…

Згідно зі статтею 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів».

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018р. у справі №727/10968/17, від 03.04.2019р. у справі №727/1002/17, від 07.08.2019р. у справі №200/16168/17 (2-а/200/1186/17) та від 18.09.2019р. у справі №826/14632/17.

Відповідно до статті 12 ГПК України (в редакції на час звернення позивача до суду) господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

Зміст додатку до довіреності щодо завдання на голосування на загальних зборах учасників ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат», який є предметом оскарження у даній справі, свідчить про те, що видаючи його відповідач реалізовував надані законом повноваження у сфері управління корпоративними правами держави.

За своєю природою такі правовідносини носять майновий, приватно-правовий характер і не належать до сфери публічно-правових відносин. При цьому, вимоги позивача та доводи, якими такі вимоги обґрунтовані, не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Та обставина, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин і не робить цей спір публічно-правовим.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Оскільки справу розглянуто з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Враховуючи суб?єктний склад сторін у цій справі, якщо позивач вважає, що відповідачем неналежно здійснюються надані йому законом повноваження у сфері корпоративних правовідносин і при

цьому порушено його законні права та інтереси, даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Керуючись статтями 238, 344, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Генеральної прокуратури України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2017р. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018р. у даній справі скасувати.

Провадження у справі №826/1301/17 закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

Н.В. Коваленко

В.М. Кравчук