Справа № 369/2870/19
Суддя: Дубас Т. В.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/2870/19
Провадження № 2-а/369/120/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08.10.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Дубас Т.В.,

за участю секретаря - Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Стрельчук Анастасії Василівни, спеціаліста відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Ільницької Людмили Яківни про визнання дій з притягнення до адміністративної відповідальності неправомірними, визнання протиправною та скасування постави про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до начальника відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Стрельчук Анастасії Василівни, спеціаліста відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Ільницької Людмили Яківни про визнання дій з притягнення до адміністративної відповідальності неправомірними, визнання протиправною та скасування постави про адміністративне правопорушення.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 18.02.2019 начальником відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Стрельчук Анастасією Василівною стосовно неї складена постанова № 2225 у справі про адміністративне правопорушення від 18.02.2019, відповідно до якого начальник відділу постановив накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Позивач вважає вищезазначену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а дії відповідачів по притягненню її до адміністративної відповідальності незаконними з огляду на наступне.

Відповідно до вищезазначеної постанови про адміністративне правопорушення, 18.02.2019 об 09-00 год. за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Ярослава Мудрого, 1-а, кабінет № 2 була виявлена громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не зареєструвала місце проживання своєї малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом 3-х місяців з дня державної реєстрації, а саме з 15.09.2003 р., що є порушенням Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 6.

Як зазначила ОСОБА_1 , її екземпляр не був підписаний посадовою особою, яка винесла вищезазначену постанову, що є порушенням вимог ч. 9 ст. 283 КУпАП, відповідно до якого постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

Крім того, як вбачається з вищезазначеної постанови, вона винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення АА № 0002225 від 18.02.2019, який відносно позивача не складався. Відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АА за № 002225.

Також, ОСОБА_1 зазначила, що вона притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 197 КУпАП з 15.03.2003, проте зміни до ч.1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», яка передбачає обов`язок батьків реєструвати новонароджену дитину протягом трьох місяців, були внесені до Закону України № 888-VIII від 10.12.2015, який набрав чинності 29.12.2015.

Враховуючи, що за приписами ст. 58 Конституції України, законами та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, позивач вказала, що вона не може бути притягнена до адміністративної відповідальності за правопорушення з 15.09.2003, враховуючи що зміни до законодавства, які стали визначити таку бездітність як правопорушення, були внесені до Закону 10.12.2015.

Просила суд визнати неправомірними дії спеціаліста відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Ільницької Людмили Яківни по притягненню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №002225 від 18.02.2019 та визнати протиправною та скасувати постанову № 2225 у справі про адміністративне правопорушення від 18.02.2019, винесену начальником відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради про вчинення ОСОБА_1 , з 15.09.2003 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197 КУаАП.

У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, представник Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області подав заяву про розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження, просив відмовити у задоволенні позову.

За даних обставин суд вважає, що розгляд справи слід провести у письмовому провадженні, відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Суд, оцінивши доводи учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно ч.1ст.5 КАС Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення № 2225 від 18.02.2019, винесеної на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 0002225, громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєструвала місце проживання своєї малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом 3-х місяців з дня держаної реєстрації, а саме з 15.09.2003, що є порушенням ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Вищевказаною постановою позивач притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 197 КУпАП та на неї накладено стягнення у вигляді попередження.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідальність згідно з ч. 1ст.197 КУпАПнастає за проживання громадян, зобов`язаних мати паспорт громадянина України, без паспорта громадянина України або за недійсним паспортом громадянина України, а також проживання громадян без реєстрації місця проживання.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Частина 1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» містить обов`язок батьків зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Проте, у ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» обов`язок батьків реєструвати новонароджену дитину протягом трьох місяців з`явився після викладення цієї статті у новий редакції тільки з 04.04.2016, тобто з дати набуття чинності п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10 грудня 2015 року № 888-VIII, а до 04.04.2016, ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» не містила зобов`язання батьків реєструвати місця проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців.

Тобто на момент народження та реєстрації факту народження позивачем дитини ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не містила вимоги щодо строків реєстрації батьками новонародженої дитини.

Згідност. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

За приписами ст. 29 Цивільного кодексу Українимісце проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків, або одного із них.

Як вбачається з копії паспорта позивача, остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 05.012018 позивач разом з дитиною ОСОБА_5 була переміщена з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_2 .

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», лише з 04.04.2016 була викладена у редакції згідно з якою місце проживання новонародженої дитини має бути зареєстровано протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження, тобто з дати набуття чинності п. 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10 грудня 2015 року № 888-VIII, а в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення зазначено про вчинення правопорушення з 15.09.2003, при тому, що відповідно дост. 8 КУпАП останній зворотної сили не має, окремих перехідних положень, щодо обов`язку реєстрації місця проживання малолітніх дітей на дату його прийняття цей закон також не містить, у зв`язку з чим постанова № 2225 є протиправною та підлягає скасуванню.

За приписами п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання неправомірними дії стосовно притягнення до адміністративної відповідальності на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 002225 від 18.02.2019 з огляду на наступне.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Разом з тим, складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги про визнання неправомірними дій щодо його складання, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Вищезазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 (справа № К/9901/12359/18).

Враховуючи, що права позивача були захищені шляхом визнання протиправною та скасуванням постанови у справі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що визнання неправомірними дій щодо складає протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону та жодним чином не забезпечить поновлення прав позивача.

Отже, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, ст. ст.197, 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись ст. 5, ч. 9 ст. 205, ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до начальника відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Стрельчук Анастасії Василівни, спеціаліста відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Ільницької Людмили Яківни про визнання дій з притягнення до адміністративної відповідальності неправомірними, визнання протиправною та скасування постави про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 2225 у справі про адміністративне правопорушення від 18.02.2019, винесену начальником відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Стрельчук Анастасією Василівною, про вчинення ОСОБА_1 , з 15.09.2003 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197 Кодексу України про адміністративні право порушення - порушення ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Дубас Т.В.