Справа № 440/2896/19
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 р. Справа № 440/2896/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 року (ухвалену суддею Клочко К.І.) по справі № 440/2896/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області , Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання дій протиправними та стягнення одноразової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

03.08.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, в якому просив: визнати незаконними дії щодо невиплати в повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні; стягнути недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 6216,70 грн. стягнення середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 01.06.2013 р. по день ухвалення рішення у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення у розмірі 141,57 грн.; зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області подати до суду звіт про виконання судового рішення в місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 р. відмовлено в задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та повернуто позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 01.06.2013 р. по день ухвалення рішення у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення у розмірі 141,57 грн.; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 440/2896/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в частині позовних вимог про визнання незаконними дій, стягнення недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні; залучено до участі у справі у якості другого відповідача Ліквідаційну комісію Управління МВС України в Полтавській області.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та повернення позовної заяви ОСОБА_1, і в частині залучення до участі у справі в якості другого відповідача Ліквідаційну комісію Управління МВС України в Полтавській області, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 01.06.2013 р. по день ухвалення рішення у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення у розмірі 141,57 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції вимог Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в частині позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 01.06.2013 р. по день ухвалення рішення у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення у розмірі 141,57 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не наведено поважних підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, у тому числі, у строк, наданий судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 12.08.2019 р.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Щодо вимоги апелянта про скасування ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 р. в частині залучення до участі у справі в якості другого відповідача Ліквідаційну комісію Управління МВС України в Полтавській області, суд апеляційної інстанції вважає, що в її задоволенні необхідно відмовити, оскільки відповідно до ст. 294 Кодексу адміністративного судочинства України, вказана ухвала суду першої інстанції в цій частині не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Щодо інших вимог апеляційної скарги ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно із ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Судовим розглядом встановлено, що на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, наказом Управління МВС України в Полтавській області № 247 о/с від 31.05.2013 р. підполковника міліції ОСОБА_1, старшого дільничного інспектора міліції (міліція місцевого бюджету) сектору дільничних інспекторів міліції відділення міліції в мкр. "Молодіжний" Автозаводського районного відділу Кременчуцького міського управління 31.05.2013 р. звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 "а" (у запас за віком).

13.06.2013 р. наказом Управління МВС України в Полтавській області № 290 о/с внесено зміни та доповнено пункт наказу № 247 о/с від 31.05.2013 р. щодо звільнення та змінено в частині пункту звільнення, а саме, звільнено за п. 64 "б" (у запас через хворобу).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, 03.08.2019 р. позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 01.06.2013 р., у зв'язку з недоплатою відповідачем на його користь частини одноразової грошової допомоги.

Суд апеляційної інстанції вважає, що визначення позивачем саме такої дати, з якої необхідно провести стягнення, підтверджує, що позивачу з 2013 року було відомо про розмір його одноразової грошової допомоги при звільненні.

Доводи ОСОБА_1, що здійснення з ним розрахунку одним платежем на банківську картку позбавило його можливості встановити, з яких складових грошового забезпечення та в якому розмірі розраховувалась ця допомога, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження поважності підстав, за наявності яких він за період з 01.06.2013 р. по 03.08.2019 р. не міг встановити види та розмір складових одноразової грошової допомоги при звільненні.

Щодо інших доводів апелянта суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку звернення до суду.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2019 по справі № 440/2896/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін