Справа № 1.380.2019.001464
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8002/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді- Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання Ваврик Х. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 1.380.2019.001464 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Мричко Н. І.,

час ухвалення рішення 27.06.2019 року, 13:30 год.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 02.07.2019 року,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати дії відповідача протиправними і зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести його з пенсії за віком на пенсію по інвалідності ІІ групи по трудовому каліцтву з 13 листопада 2006 року; зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок пенсії призначеної ОСОБА_1 із врахуванням стажу роботи і часу навчання в училищі Механізації сільського господарства №2 з 25 квітня 1960 року по 18 лютого 1961 року та періоду роботи в колгоспі ім. Жданова з 19 лютого 1961 року по 31 грудня 1963 року, а також із врахуванням заробітної плати, що зазначена у довідці №273 від 18 липня 2018 року, яка видана Товариством з обмеженою відповідальністю Фіакр-Львів; зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести індексацію пенсії позивача за весь період.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що дії відповідача щодо переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком є протиправними, оскільки переведення на інший вид пенсії здійснено без його згоди. Крім того, вважає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що у складі пенсійної виплати є доплата до прожиткового мінімуму, а тому висновок суду про те, що пенсія позивача призначена згідно з абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнобовязкове державне пенсійне страхування» є сумнівним. Зазначає, що оскільки докази про навність у складі пенсійної виплати доплати до прожиткового мінімуму відсутні, тому йому має бути проведена індексація пенсії. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправними і зобовязання відповідача перевести його з пенсії за віком на пенсію по інвалідності ІІ групи по трудовому каліцтву з 13 листопада 2006 року та зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести індексацію пенсії за весь період.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що твердження ОСОБА_1 про переведення на інший вид пенсії не залуговує уваги, оскільки 13 листопад 2006 року на підставі заяви позивача його переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, у звязку з чим розмір його пенсії збільшився. Крім того, з 01 лютого 2018 року на підставі заяви позивача від 09 лютого 2018 року до загального (страхового) стажу зараховано період навчання в училищі Механізації сільського господарства №2 (в подальшому ВПУ №71) та період роботи в колгоспі ім. Жданова з 19 лютого 1961 року по 31 грудня 1963 року (довідка про кількість відпрацьованих виходів №11 від 02 лютого 2018 року). Звертає увагу, що матеріалами пенсійної справи, яка є прошита та пронумерована в установленому порядку, не підтверджується подання позивачем до 09 лютого 2018 року документів, які б підтверджували факт навчання в училищі Механізації сільського господарства № 2 та період роботи в колгоспі ім.Жданова. Також відсутні вищезазначені відомості у записах трудової книжки позивача. Крім того, зазначає, що у разі переведення позивача з пенсії за віком на пенсію по інвалідності, розмір його пенсійної виплати зменшиться і становитиме 90 % розміру пенсії за віком, визначеної відповідно до ст.27, ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представники позивача (апелянта) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в частині визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправними і зобовязання відповідача перевести його з пенсії за віком на пенсію по інвалідності ІІ групи по трудовому каліцтву з 13 листопада 2006 року та зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести індексацію пенсії за весь період.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги, і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 27 червня 1984 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду, як одержувач пенсії по інвалідності ІІ групи внаслідок трудового каліцтва, а з 13 листопада 2006 року переведений на пенсію за віком.

23 січня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії, а 09 лютого 2018 року долучив до вказаної заяви необхідні довідки.

На підставі вищезазначеної заяви з 01 лютого 2018 року ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії, а саме: згідно з довідкою №50 від 29 січня 2018 року зараховано до загального (страхового) стажу період навчання в училищі Механізації сільського господарства №2 з 25 квітня 1960 року по 18 лютого 1961 року та на підставі довідки №11 від 02 лютого 2018 року, виданій сільськогосподарським ТОВ Жовтанці зараховано період роботи в колгоспі імені Жданова з 19 лютого 1961 року по 31 грудня 1963 року.

12 березня 2018 року представник позивача звертався на Урядову гарячу лінію щодо переведення позивача з пенсії за віком на пенсію по інвалідності ІІ групи внаслідок трудового каліцтва.

19 березня 2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області надано відповідь №723/02.09-09, в якій зазначено, що переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по інвалідності є недоцільним, оскільки розмір його пенсії зменшується з 1976,00 грн. до 1523,33 грн.

Крім того, ОСОБА_1 звертався із зверненням до народного депутата України ОСОБА_5

Листом №4396/М6/07.05-04 від 17 жовтня 2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області повідомлено ОСОБА_1 про те, що розмір пенсії до 01 лютого 2018 року становив 1976,00 грн. Разом з тим, з 01 лютого 2018 року на підставі заяви позивача проведено перерахунок пенсії з урахуванням періоду навчання в училищі Механізації сільського господарства №2 з 25 квітня 1960 року по 18 лютого 1961 року та періоду роботи в колгоспі імені Жданова з 19 лютого 1961 року по 31 грудня 1963 року. За результатами перерахунку пенсія обчислена при страховому стражі 42 роки 6 місяців 8 днів, коефіцієнт страхового стажу 0,42500, становить 2196,57 грн., а саме: 1883,30 грн., - розмір пенсії за віком (4431,30 грн. Ч 0,42500); 246,84 грн. доплата за понаднормативний стаж понад 25 років, тобто за 17 років (1452,00 грн. Ч 17%); 66, 43 грн. підвищення дитині війни.

Крім того, у цьому листі зазначено, що обчислювати розмір пенсії з урахуванням заробітку за 60 місяців роботи з 01 жовтня 1978 року по 30 вересня 1983 року згідно із долученою довідкою від 16 січня 2018 року №3, виданою ТОВ Фіакр Львів недоцільно, оскільки внаслідок такого перерахунку зменшиться розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії і відповідно розмір пенсійної виплати.

Позивач не погоджуючись із переведенням його на пенсію за віком та відмовою у перерахунку пенсії за весь період, звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при переведенні позивача на пенсію за віком та проведенні перерахунку пенсії на підставі заяви позивача від 23 січня 2018 року діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інтанції, колегія суддів виходить з наступного.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з вимогами ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправними і зобовязання відповідача перевести його з пенсії за віком на пенсію по інвалідності ІІ групи по трудовому каліцтву з 13 листопада 2006 року та зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести індексацію пенсії за весь період, а тому колегія суддів переглядає рішення в межах доводів апеляційної скарги і вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо позовної вимоги про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправними і зобовязання відповідача перевести його з пенсії за віком на пенсію по інвалідності ІІ групи по трудовому каліцтву з 13 листопада 2006 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у їх задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року №1788-XІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Аналогічні положення містяться у ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Згідно зі ст.10 цього Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Крім того, ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до ч.4 ст.24 цього Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Розмір пенсії, обчислений відповідно до норм Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування залежить від тривалості страхового (трудового) стажу, середньомісячного заробітку і періоду, за який заробіток враховано для розрахунку пенсії, права на надбавки та підвищення, часу виходу на пенсію, відомостей про працевлаштування та звільнення з роботи.

До 01 січня 2004 року чинним був Закон України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 №1788-XІІ .

Відповідно до п.а абз.3 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 №1788-XІІ до стажу роботи зараховується, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота вязнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно з нормами цієї статті час перебування на інвалідності у звязку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільговому розмірі. Разом з тим, у Законі України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (в редакції чинній на 13 листопада 2006 року) відсутня норма, яка б передбачала зарахування часу перебування на інвалідності у звязку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням до стажу роботи для призначення пенсії за віком.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 31 березня 1986 року призначено пенсію по інвалідності. На дату призначення пенсії страховий стаж позивача складав 16 років 06 місяців.

З матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2006 року на підставі заяви позивача про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідачем здійснено переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09 листопада 2003 року № 1058-IV. Під час призначення позивачу пенсії за віком з 13 листопада 2006 року до загального страхового стажу зараховано час перебування на інвалідності у звязку з нещасним випадком на виробництві з 28 червня 1984 року по 31 грудня 2003 року. У звязку з переведенням ОСОБА_1 на пенсію за віком, розмір його пенсії збільшився.

Крім того, у матеріалах справи міститься копія заяви позивача про призначення/перерахунок пенсії від 30 вересня 2014 року з додатками до такої, з якої вбачається факт призначення пенсії за віком.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що йому не було відомо про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, оскільки у матеріалах справи містяться дві заяви від імені ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії за віком від 13 листопада 2006 року та від 30 вересня 2014 року, жодних доказів на спростування вищезазначених обставин у матеріалах справи не має, і судом таких не здобуто, а тому відсутні підстави стверджувати про те, що відповідач, здійснюючи переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, діяв не у спосіб визначений нормами чинного пенсійного законодавства України.

Крім того, колегія суддів не вбачає у діях відповідача протиправності щодо непереведення позивача на пенсію по інвалідності з пенсії за віком, оскільки матеріалами справи стверджується той факт, що розмір пенсійної виплати у такому випадку буде меншим, що погіршуватиме становище позивача.

Щодо позовної вимоги про зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести індексацію пенсії ОСОБА_1 за весь період, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону України від 09 липня 2003 року №1058 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції чинній до 11 жовтня 2017 року) пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету ОСОБА_6 України від 17 липня 2003 року №1078.

Згідно з п.3 цього Порядку №1078 до об'єктів індексації не відносяться соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму, в тому числі пенсії обчислені з врахуванням абз.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З матеріалів справи вбачається, що пенсія ОСОБА_1 обчислена із врахуванням абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто в складі пенсійної виплати була доплата до прожиткового мінімуму, а тому розмір пенсії позивача не є об'єктом індексації і її розмір індексації не підлягав, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Разом з тим, Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набрав чинності з 11 жовтня 2017 року ч.1 ст.42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виключено.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» ч.2 ст.42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 викладено у новій редакції, а саме: для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються в межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету ОСОБА_6 України.

Постановою Кабінету ОСОБА_6 України від 20 лютого 2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до ч.2 ст.42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Цим Порядком визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Згідно з п.2 Порядку проведення перерахунку пенсій №124 пенсії, призначені, зокрема, відповідно до Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки (3764,40 грн.) перераховуються з урахуванням показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для призначення пенсії та з 01 березня 2019 року становить 4404,35 грн.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що з 01 березня 2019 року розмір пенсії ОСОБА_1 проіндексовано шляхом проведення перерахунку з урахуванням показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для призначення пенсії, та з 01 березня 2019 проіндексований розмір пенсії становить 2524,38 грн., що підтверджується довідкою №5931/04.06-28 від 01 жовтня 2019 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що, оскільки розмір пенсії апелянта проіндексовано відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тому підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що правові підстави задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправними і зобовязання відповідача перевести його з пенсії за віком на пенсію по інвалідності ІІ групи по трудовому каліцтву з 13 листопада 2006 року та зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести індексацію пенсії за весь період відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_6 Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі №1.380.2019.001464 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_9
Повне судове рішення складено 04 жовтня 2019 року.