Справа № 520/6555/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 р. Справа № 520/6555/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 31.07.19 року по справі № 520/6555/19

за позовом ОСОБА_1

до Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення від 30.05.2019 №4220-02/23 Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області "Про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019 року № 1-р (112019)";

- зобов`язати Чугуївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести з 25 квітня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" та Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 року № 1-р (112019), справа № 3-14/2019(402/19. 1737/19).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач перебуває на обліку в Чугуївському об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію як особа, віднесена до 1-ї категорії громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, є інвалідом 3 групи від Чорнобильської катастрофи. Так, позивач вказав, що був призваний в 1987 році на спеціальні збори по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини 83279 та приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 21 березня 1987 року по 20 травня 1987 року та є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорії 1), що підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 , довідкою Державного архіву МОУ від 17.09.1999 №51/1/12440. На думку позивача, починаючи з 25.04.2019 року відповідачем неправильно нарахована та виплачується пенсія, в зв`язку з чим позивач 14.05.2019 року звернувся до відповідача з заявою встановленого зразку, щодо проведення перерахунку пенсії відповідно ч. 3 ст.59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ХІІ, як норми прямої дії, згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у Рішенні від 25.04.2019 року № 1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19). На заяву позивача від 14.05.2019 року відповідачем надано рішення від 30.05.2019 року № 4220-02/23, згідно якого позивачу відмовлено у задоволенні заяви з посиланням на те, що оскільки він був призваний на військові збори та виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не в період проходження строкової служби, право на проведення перерахунку пенсії з 25.04.2019 року відповідно до абзацу 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відсутнє. Позивач вважає вказані дії (рішення) відповідача незаконними та такими, що порушують його права.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області "Про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019 року № 1-р (112019)" від 30.05.2019 №4220-02/23.

Зобов`язано Чугуївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести з 25 квітня 2019 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), перерахунок та виплату державної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" та Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 року № 1-р (112019), справа № 3-14/2019(402/19. 1737/19).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вказане рішення стягнувши з Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі позивач зазначає, що на підтвердження отримання оплати послуг подавав до суду квитанцію №928668 від 22.06.2019 року, яка виписана саме адвокатом Кужелєвою С.В., крім того містить найменування послуги: «правова допомога ОСОБА_1 згідно Акту№1 до Догов, б/н від 10.06.19», а також вартість послуги: «1000 (одна тисяча) гривень», що відповідає вартості зазначеній в Акті №1.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI) - договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Закон №265/95-ВР та Положення №13 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку. Закон №265/95-ВР та Положення №13 взагалі не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Відповідно до п. 8 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року N1023-XII (далі - Закон N1023-XII) - виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги).

Тобто, на думку позивача, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дозволяє зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

З огляду на наданий до суду позивачем перелік документів, детальний опис наданих адвокатом послуг та розрахунок їх вартості, Позивач вважає, що витрати на правову допомогу у сумі 1000,00 грн є підтвердженими.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому серед іншого зазначено, що на думку відповідача Харківським окружним адміністративним судом прамовірно відмовлено в частині задоволення оплати послуг адвоката за правничу допомогу

У відповідності до п. 1,ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною пятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтвержені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є субєктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень.

При цьому суд не зобовязаний присуджувати стороні, на користь якої ухварене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як. складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, досліджуються на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розміру гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого. адвокатом часу, обєму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відмовляючи в частині задоволення виплати послуг адвоката, суд визначив, що провадження по даній справі було відкрито за правилами ст. 262 КАС України, без призначення судового засідання, таким чином справа відносилась до справ незначної складності, а також позивачем не надано було доказів оплати за послуги професійної правничої допомоги у сумі 1000,00грн.

На думку відповідача, під час прийняття рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 по справі № 520/6555/19 судом першої інстанції правомірно відмовлено у стягненні витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в Чугуївському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

14.05.2019 позивач звернувся до Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області із заявою про здійснення перерахунку пенсії відповідно до ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області № 4220-02/23 від 30.05.2019 року позивачу було відмовлено в задоволенні його заяви, оскільки позивач був призваний на військові збори та виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не в період проходження дійсної строкової служби.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови позивачу у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 9 КАС України.

Частиною 2 ст.16 КАС України визначено, що представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або падати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

При цьому, за визначенням п. 6 ст. 1 Закону № 5076 інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ст. 1 Закону № 5076).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

З вищевикладеного вбачається, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Отже, захист, представництво або надання інших видів правової допомоги адвокатом, необхідно визначати як договірні правовідносини, за якими адвокат в силу його юридичної компетентності бере на себе обов`язок здійснення процесуальної діяльності, спрямованої на захист порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів особи у суді в межах наданих йому повноважень та в інтересах цієї особи.

За умовами ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Зі змісту ч.1 ст. 626 ЦК України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 16,53, 55,57 КАС України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи (підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника і адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), і виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

В Постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій у такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

За правовою позицією Великої палати Верховного суду, викладеної у постанові від 27.06.2018 року по справі 826/1216/16 вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція врахована колегією суддів Верховного Суду у постановах від 27.06.2018 по справі № 820/4263/17, від 23.05.2018 року по справі №820/2262/17.

З матеріалів справи вбачається, позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу надано до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги від 10.06.2019 року із адвокатом Кужелєвою С.В., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 000712 від 16.01.2017; копію додаткової угоди № 1 від 10.06.2019 року; акт № 1 приймання - передачі послуг від 22.06.2019 року; квитанцію № 928668 від 22.06.2019 року.

Із змісту Акту №1 приймання - передачі послуг від 22.06.2019 року вбачається, що Адвокатом Кужелєвою Світланою Валеріївиою надано правову допомогу ОСОБА_1 , а саме: 1) попереднє опрацювання матеріалів спірних правовідносин; опрацювання законодавчої бази, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх безпосереднє отримання, через направлення адвокатського запиту (1 година); 2) підготовка процесуальних документів (позовної заяви) (1 година).

В цьому ж акті міститься і розрахунок вартості послуг - в Акті №1 зазначено, що вартість правової допомоги за наведений перелік послуг складає 1000 грн.

Також в Акті №1 міститься зазначення про те, що: «оплата послуг здійснена в повному обсязі», що підтверджено підписами сторін на зазначеному Акті.

Окрім того, на підтвердження отримання оплати послуг до суду надано квитанцію №928668 від 22.06.2019 року, яка виписана саме Адвокатом Кужелєвою С.В., крім того містить найменування послуги: «правова допомога ОСОБА_1 згідно Акту№1 до Догов, б/н від 10.06.19», а також вартість послуги: «1000 (одна тисяча) гривень», що відповідає вартості зазначеній в Акті №1.

Враховуючи той факт, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості, саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що в свою чергу за боку відповідача не здійснено.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного суду по справі 817/1356/18, 826/2689/15, 1740/1999/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджуються судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, за результатами аналізу наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України та Закону 5076-VI, колегія суддів дійшла висновку, що з 15 грудня 2017 року розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Натомість, відповідачем не надано суду клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також не вчинено дій по доведенню неспівмірності витрат, заявлених позивачем до відшкодування.

Проаналізувавши зроблені представником позивача розрахунки та надані відповідачем заперечення на них, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, колегія суддів приходить до висновку що стягненню з Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь ОСОБА_1 підлягають понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в частині позовних вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 року по справі № 520/6555/19, в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає зміні, шляхом доповнення його резолютивної частини четвертим абзацом, щодо стягнення з Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 по справі № 520/6555/19 - змінити, шляхом доповнення його резолютивної частини четвертим абзацом, який викласти в наступній редакції:

"Стягнути з Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень."

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року по справі № 520/6555/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва