Справа № 580/1027/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 р.Справа № 580/1027/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Чалого І.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 27.08.2019 року (суддя Чхайло О.В.; м. Лебедин) по справі № 580/1027/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції у Київській області

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Лебединського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Київській області (далі - відповідач, УПП у Київській області), в якому просив суд: скасувати постанову відповідача серії НК № 624976 від 10.04.2019 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 680,00 грн; стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 27 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Постанову серії НК № 624976 від 10.04.2019 року, винесену Управлінням патрульної поліції у Київській області, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП у виді штрафу розміром 680 грн., скасовано та закрито провадження у справі.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Київській області, розташованого по вул. Академіка Туполєва, 19, м. Київ на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) кошти в розмірі 1500 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Лебединського районного суду Сумської області від 27.08.2019 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на прийняття постанови у справі про накладення адміністративного стягнення з дотриманням встановленої законодавством процедури та за наявності доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Окрім цього вказує, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 1500 грн. не підтверджений належними і допустимими доказами, а тому підстави для їх стягнення на користь позивача у суду відсутні.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Також позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в апеляційному суді у розмірі 1000 грн.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.04.2019 року старшим інспектором з ОДВБПР УПП у Київській області старшим лейтенантом поліції Захарчуком А.В. винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

Суть вказаного правопорушення за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності полягає у тому, що він 10.04.2019 року керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ SPRINTER номерний знак НОМЕР_2 , який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів та був переобладнаний, а саме: мав 22 сидіння, що не відповідає кількості місць у реєстраційних документах.

Позивач, не погоджуючись з постановою у справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 31.3.а Правил дорожнього руху, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 32.2 Правил дорожнього руху, з територіальними органами з надання сервісних послуг МВС узгоджуються: технічні вимоги, конструкція та встановлення на транспортних засобах спеціальних звукових і світлових сигнальних пристроїв (крім встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах), світлових покажчиків та розпізнавальних знаків автомобілів аварійної служби, а також нанесення білих смуг під нахилом на зовнішніх бокових поверхнях транспортних засобів; переобладнання транспортних засобів.

Згідно ч. 2 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП, розгляд правопорушень передбачених ч. 2 ст. 121 КУпАП віднесений до компетенції органів Національної поліції.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.32 Закону України "Про дорожній рух" переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України.

Не дозволяється без погодження з виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншої спеціально уповноваженої на це Кабінетом Міністрів України організації переобладнання, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії.

Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Переобладнання транспортних засобів здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку переобладнання транспортних засобів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 607 від 21 липня 2010 року, цей порядок визначає процедуру переобладнання транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії, зокрема для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива.

Отже, під переобладнанням транспортних засобів мається на увазі зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що демонтаж сидіння у транспортному засобі чинне законодавство не відносить до переобладнання транспортного засобу.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, жодними належними та допустимими доказами в порядку ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не доведено здійснення позивачем переобладнання транспортного засобу та порушення позивачем вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, у зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про достатність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 624976 від 10.04.2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ч. 2 ст. 121 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Щодо висновку суду першої інстанції про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 КАС України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 ст. 139 КАС України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч.1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Судом встановлено, що представник позивача Цюпка О.В. має право на зайняття адвокатською діяльністю згідно свідоцтва серії СМ № 000493 від 25.09.2017 року.

На підтвердження здійснення судових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, представником позивача надано до суду ордер, договір про надання правової допомоги, опис робіт виконаних адвокатом та квитанцію про оплату послуг на суму 1500 грн (а.с. 9-13).

Беручи до уваги, що заявлена до відшкодування сума судових витрат підтверджена документально, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

З приводу заявленого клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн., понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: квитанцію № 15 від 01.10.2019 про сплату позивачем 1000 грн. за послуги згідно із п. 4.1 договору від 23.04.2019 та опис робіт виконаних адвокатом за договором від 23.04.2019.

З огляду на викладене, враховуючи положення КАС України та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення клопотання позивача та стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн., понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 27.08.2019 року по справі № 580/1027/19 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Київській області, розташованого по вул. Академіка Туполєва, 19, м. Київ на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 1000 (одна тисяча) грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу адвоката під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова І.С. Чалий