Справа № 520/2762/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 р.Справа № 520/2762/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 25.07.19 року по справі № 520/2762/19

за позовом ОСОБА_1

до Державної архітектурно-будівельної інспекції України , Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправною та скасування реєстрації декларації,

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати реєстрацію Державною архітектурно - будівельною інспекцією України код 37471912, декларації ОСОБА_2 про готовність об`єкта - ательє з пошиття та ремонту одягу по АДРЕСА_1 до експлуатації, серії ХК № 39, березень 2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що його сусід ( третя особа по справі) ОСОБА_2 в 2001 році купив старий будинок АДРЕСА_1 , зруйнував його. В 2006 році самовільно побудував новий будинок, але не оформив належним чином дозвіл на перебудову. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова у справі № 2-3600/06 за ОСОБА_2 визнано права власності на збудований житловий будинок. Потім останній частково перебудував цей будинок під ательє з пошиття та ремонту одягу, змінивши цільове признання цих приміщень з житлових на виробничі. В 2008 році на території цього будинку сталася пожежа, ліквідувати яку вдалося лише черговому розрахунку територіальної частини ДСНС. З початку 2013 року ательє, розташоване в самовільно перебудованому будинку по АДРЕСА_1 стало працювати безперервно ( вдень та вночі), як потужний промисловий виробничий цех. Шум від незаконного виробництва в жилій зоні міста не стихає. Робітники працюють у три зміни.

23 березня 2014 року Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області видав ОСОБА_2 декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ХК 39. Про наявність вказаної декларації позивач зазначив, що дізнався в грудні 2017 року при розгляді справи за його позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заборону незаконної виробничої діяльності ( справа № 642/5417/17).

Позивач вважає реєстраційні дії незаконними, оскільки інспекція не перевірила повноти даних, зазначених у декларації, та не провела перевірки з метою визначення відповідності об`єкта будівництва проектній документації, вимогам державних будівельних норм, стандартів і правил. Зазначеною декларацією відповідач узаконив самовільне, без дозволу органів місцевого самоврядування, переведення житлових приміщень у виробничі на території міста яка відведена під забудову житлових будинків. Експлуатація зазначених приміщень завдає загрозу життю людей, які проживають поруч спірного домоволодіння та впливає на стан їх здоров`я, тому просить визнати декларацію протиправною та скасувати.

Представник відповідачів в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи у вирішенні питання про закриття провадження у справі поклався на розсуд суду.

24 липня 2019 року ухвалою Харківського окружного адміністративного суду провадження у адміністративній справі закрито. Роз`яснено позивачу, що дана справа підлягає розгляду загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Вважає, що, в порушення вимог статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2, 5, 9, 242 КАС України, суд першої інстанції фактично позбавив його доступу до правосуддя у встановлений законом спосіб, роз`яснивши хибний шлях звернення для вирішення існуючих спірних правовідносин до загальних судів у порядку, визначеному ЦПК України.

Відповідач та третя особа відзив на апеляційну скаргу не надали.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі спірної декларації про готовність об`єкта до експлуатації третя особа набула права власності на нежитлове приміщення і дане право на час розгляду справи є зареєстрованим, даний спір стосується приватноправових відносин, а отже не може бути віднесений до публічно-правового спору та відповідно частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, згідно предметної юрисдикції, підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року ( далі по тексту - Конвенція ) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно- правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України ( далі по тексту ЦПК) у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, сімейних трудових відносин.

Відповідно до усталеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою , предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь органу державної влади, місцевого самоврядування або їхніх службових чи посадових осіб є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі зазначених суб`єктів не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть ( зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року по справі № 813/4993/15.

Предметом спору в справі, що розглядається, є дії Інспекції щодо реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта нерухомого майна, а саме реконструкції частини індивідуального житлового будинку під ательє з пошиття та ремонту одягу по АДРЕСА_1 . ( а.с.21), тобто дії органу державної влади, вчинені ним як суб`єктом владних повноважень при здійсненні передбачених законом функцій.

Як убачається зі змісту позовної заяви, звернення до суду позивач обгрунтував порушенням своїх екологічних прав як члена громади м. Харкова, натомість відповідно до статті 50 Конституції України держава забезпечує безпечне життя і здоров`я довкілля.

При цьому позивач наполягає на відсутність між ним та третьою особою ОСОБА_2 спору про право власності на реконструйований під ательє з пошиття та ремонту одягу будинок АДРЕСА_1 , а також заперечує існування у нього будь-якого приватного інтересу у відносинах з відповідачем або третьою особою, зокрема щодо зазначеного об`єкта нерухомого майна.

З огляду на вищезазначене, предметом спору по даній справі є перевірка законності дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання його владних управлінських функцій. Судовий розгляд цього спору позивач ініціював з метою захисту своїх прав у сфері публічно-правових відносин, а не у зв`язку з потребою відстоювання своїх майнових чи інших прав у відносинах з третьою особою чи відповідачем.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо характеру спірних правовідносин у цій справі та безпідставно закрив провадження у справі.

Відповідно до п.З, 4 ч. 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає необхідним скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, п. З, 4 ч. 1 ст. 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 року по справі № 520/2762/19 скасувати.

Справу №520/2762/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування реєстрації декларації - направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.І. Сіренко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 07.10.2019 року