Справа № 201/2974/19
Суддя: Ткаченко Н. В.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/2974/19
Провадження №2-а/201/160/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 2 роти Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавської області Департаменту патрульної поліції лейтенанта Сезнецької Надії Володимирівни (третя особа - Управління патрульної поліції в м. Кременчук в Полтавської області Департаменту патрульної поліції) про скасування постанови про адміністративне правопорушення серія НК № 305407 від 03.03.2019р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12.03.2019р. звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із адміністративним позовом до Інспектора 2 роти Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавської області ДПП лейтенанта Сезнецької Н.В. (третя особа - Управління патрульної поліції в м. Кременчук в Полтавської області ДПП) про скасування постанови про адміністративне правопорушення серія НК № 305407 від 03.03.2019р.

В обґрунтування позову зазначив, що 03.03.2019р. інспектором винесено оскаржувану постанову, згідно із якою 03.03.2019р. позивач на а/д М-22 Полтава-Олександрія 65 км. керував автомобілем «Geely JL 7162» д/н НОМЕР_1 з причепом, який був не зареєстрований у встановленому законом порядку, чим порушив пункт 30.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001р. Спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Позивач не погоджується з даною постановою, вважає, що вона винесена із порушенням вимог ст. 254 КУпАП, інспектором не з`ясовано належним чином всі обставини у справі, не враховані доводи правопорушника. Тому просив позов задовольнити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2019р. суддею визначено Ткаченко Н.В., яка ухвалою від 14.03.2019р. залишила позов без руху та після усунення недоліків ухвалою від 02.04.2019р. відкрила провадження та призначила розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи відповідно до ч. 5 ст. 262 КАСУ (а.с. № 20).

Від представника відповідача та третьої особи поштою до суду 21.05.2019р. надійшов відзив на позов з додатками (а.с. № 26-34), в яких останній зазначив, що 03.03.2019р. позивач на а/д М-22 Полтава-Олександрія 65 км. керував автомобілем «Geely JL 7162» д/н НОМЕР_1 з причепом, який був не зареєстрований у встановленому законом порядку, чим порушив пункт 30.1 Правил дорожнього руху.

Відповідач зазначав також, що згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. За результатами розгляду адміністративної справи до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 170 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 305407 від 03.03.2019р., відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015р. № 1395.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За правилами ст. 33 КУпАП відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують. Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем не надано. Позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку відповідача.

Вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні, а тому інспектор діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права. Водію ОСОБА_1 було роз`яснено положення ст.ст. 307, 308 КУпАП, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпАП.

Твердження позивача стосовно того, що пристрій з яким рухався позивач не є причепом, а є «підкатним візком», який не потребує реєстрації, вважає хибними, про що детально зазначив у відзиві.

Враховуючи викладене, просив відмовити у позові.

23.08.2019р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він наполягав на задоволенні позову, вказував, що жодним чином ПДР він не порушував, натомість відповідачем не викладена суб`єктивна та об`єктивна сторони правопорушення, у зв`язку з чим просив позов задовольнити (а.с. № 41-50).

В судове засідання 30.09.2019р. сторони не з`явилися, про дату судового засідання були повідомлені належним чином, в справі є розписка від позивача та поштове повідомлення від Управління патрульної поліції в м. Кременчук в Полтавської області ДПП (а.с. № 38-40).

Позивач в письмовій відповіді на відзив від 23.08.2019р., окрім вищезазначених пояснень, просив справу розглядати за його відсутності (а.с. № 50).

Представник відповідача та третьої особи в письмовому відзиві на позов 21.05.2019р., окрім вищезазначених заперечень, просив справу розглядати за його відсутності (а.с. № 32).

З урахуванням заяви позивача та представника відповідача та третьої особи про розгляд справи за їх відсутністю та у відповідності до положень ч.4 ст. 229 КАС України розгляд справи 30.09.2019р. відбувався за відсутністю усіх сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі відповідно до положень ст. 90 КАС України, вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В обґрунтування звернення з позовом до адміністративного суду позивач посилався на норми Кодексу адміністративного судочинства України. За приписами ч. 1, 3, 4 ст. 3 КАС України Порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно зі ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

При розгляді справи встановлено, що 03.03.2019р. позивач на а/д М-22 Полтава-Олександрія 65 км. керував автомобілем «Geely JL 7162» д/н НОМЕР_1 з причепом, який був не зареєстрований у встановленому законом порядку, чим порушив пункт 30.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001р. Спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Згідно ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Частиною ч. 6 ст. 121 КУпАП встановлена відповідальність, зокрема, за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Для висновків вказаних в оскаржуваній постанові у особи, яка винесла постанову, були підстави. При розгляді справи були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, також посадовою особою було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи. Постанова інспектора патрульної служби є законною та такою, що не підлягає скасуванню.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу. За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку). Статтею 268 Кодексу встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо (статті 245, 280 Кодексу). Згідно з Кодексом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо. Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення. Зміст постанови, що оскаржується, відповідає і вимогам статті 283 КУпАП.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Крім того, обставини вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, зазначені в постанові, що оскаржується, відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 порушив вимоги пункту п. 30.1 ПДР України, а саме 03.03.2019р. на а/д М-22 Полтава-Олександрія 65 км. керував автомобілем «Geely JL 7162» д/н НОМЕР_1 з причепом, який був не зареєстрований у встановленому законом порядку, що підтверджується наданими доказами (а.с. № 8).

Судом критично оцінюються доводи позивача в частині того, що пристрій, з яким він рухався на автомобілі «Geely JL 7162» д/н НОМЕР_1 не є причепом, а має назву «підкатний візок» та не потребує реєстрації, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388 державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких, не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

ПДР України не містить визначення поняття «підкатний візок». Що стосується «тягово-зчепного засобу для буксирування колісних транспортних засобів», то буксирування та експлуатація транспортних составів регламентуються розділом 23 Правил дорожнього руху, який містить вичерпний перелік допустимих видів буксирувальних пристроїв та способів буксирування.

Відповідно визначення термінів, наведених в п.п. 1.10 ПДР України, причіп - транспортний засіб, призначений для руху в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортних засобів належать також напівпричепи і причепи-розпуски.

За таких обставин, суд вважає, що дії Інспектора 2 роти Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавської області Департаменту патрульної поліції лейтенанта Сезнецької Н.В. при розгляді справи про адміністративне правопорушення правомірні, а постанову НК № 305407 від 03.03.2019р. по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 6 ст. 121 КУпАП такою, що винесена правомірно, оскільки вона основана не на припущеннях і без порушень прав позивача, а тому вона не підлягає скасуванню.

Не можна прийняти до уваги аргументи зазначені по тексту позовної заяви, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються та зводяться до намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи, вони не ґрунтуються на законі, а тому в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

На підставі ст. 139 КАС України, враховуючи результат розгляду справи, а також враховуючи Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015р. № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» щодо відсутності підстав для сплати судового збору у справах зазначеної категорії, судові витрати по справі відносяться на рахунок держави і стягненню з позивача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 255, 256, 258, 287, 288, 289, 291 КУпАП, ст.ст. 4, 12, 46, 72, 77, 90, ч.4 ст. 229, ст.ст. 241-256, 257, ч. 5 ст. 262, ст. 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Інспектора 2 роти Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавської області Департаменту патрульної поліції лейтенанта Сезнецької Надії Володимирівни (третя особа - Управління патрульної поліції в м. Кременчук в Полтавської області Департаменту патрульної поліції) про скасування постанови про адміністративне правопорушення серія НК № 305407 від 03.03.2019р. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.