Справа № 260/71/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/7225/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Ратушної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року (суддя - Маєцька Н.Д., м. Ужгород, повний текст судового рішення складено 26 квітня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 21.01.2019 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 21.11.2018 №Ф-4939-56 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 15211,75 грн; від 18.02.2019 №Ф-4939-56 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 8659,27 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржувані вимоги є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки з 02.01.2018 нею припинено приватну нотаріальну діяльність, однак, контролюючий орган, не зважаючи на обізнаність про факт припинення нотаріальної діяльності почав безпідставно нараховувати заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску. Крім того, позивач зазначає, що вказана вимога надіслана відповідачем з порушенням строку її надсилання платнику єдиного внеску.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі №260/71/19 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені у позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Крім цього, покликається безпідставність формування контролюючим органом вимог про сплату боргу на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підставою для обчислення єдиного внеску є акти перевірок, дані бухгалтерських та інших документів, які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок. Позивач також вказує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не було внесено зміни до пункту 3 розділу ІІІ «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, який передбачав, що для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону у розмірі 22 відсотків суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Тому позивач вважає, що з 01.01.2017 почали діяти положення двох нормативно-правових актів у сфері регулювання сплати єдиного соціального внеску, які суперечили один одному в частині нарахування і сплати єдиного внеску, тобто мала місце неоднозначність у трактуванні обов`язків самозайнятих осіб щодо сплати ЄСВ.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що наказом Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Міжгірського районного нотаріального округу ОСОБА_1» від 27.12.2017 №288/8 припинено приватну нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Міжгірського районного округу ОСОБА_1 з 02.01.2018. Головним управлінням ДФС у Закарпатській області 21.11.2018 винесено вимогу №Ф-4939-56 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15211,75 грн.

Як вбачається із службової записки заступника начальника управління - начальника відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб Хустського управління ГУ ДФС у Закарпатській області від 24.01.2019 №84/07-16-56 в ході проведеної інвентаризації карток особових рахунків платників встановлено, що в КОР фізичних осіб-підприємців зайво нараховані суми єдиного внеску та єдиного податку. Так зокрема, фізична особа ОСОБА_1 в інтегрованій картці платника за технологічним кодом НОМЕР_1 зменшити нарахування ЄСВ 6552,48 грн. за період з 01.02.2018 по 30.09.2018, оскільки 02.01.2018 припинила діяльність як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність. Головним управлінням ДФС у Закарпатській області 18.02.2019 винесено вимогу №Ф-4939-56 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 8659,27 грн.

Вважаючи рішення відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Постанова суду першої інстанції мотивована безпідставністю позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш, як чотирьох фізичних осіб.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом 3 цієї ж частини, застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) або за, яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про нотаріат»(в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 30 Закону України «Про нотаріат» підставами припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса є, зокрема, подання приватним нотаріусом письмової заяви про припинення нотаріальної діяльності.

Частиною першою статті 30-1 цього ж Закону встановлено, що припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса здійснюється Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі за наявності підстав, передбачених цим Законом, шляхом видання наказу про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса.

З матеріалів справи слідує, що позивачем припинено нотаріальну діяльність 02.01.2018, що підтверджується наказом Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області «Про припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Міжгірського районного нотаріального округу ОСОБА_1» від 27.12.2017 №288/8.

Відтак, до 02.01.2018 позивач здійснювала незалежну професійну діяльність (нотаріальну діяльність) та була платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» внесено зміни до Закону №2464-VI, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до абзацу 4 частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI (в редакції, чинній на час нарахування позивачу ЄСВ за 2017 рік) платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

На підставі вказаних норм ОСОБА_1 нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2017 рік у розмірі 8448 грн, оскільки суму єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Вказана сума сплачена позивачем частково у розмірі 607 грн 79 коп., залишок заборгованості зі сплати єдиного внеску за 2017 рік становить 7840 грн 21 коп.

Згідно з абзацом 3 частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI (в редакції, чинній на час нарахування позивачу ЄСВ за 2018 рік) платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відтак, оскільки позивач здійснювала незалежну професійну діяльність (нотаріальну діяльність) та була платником єдиного внеску по 02.01.2018, то незалежно від отримуваного від цієї діяльності доходу, їй нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за січень 2018 року у розмірі 819 грн 06 коп., оскільки, як вже було зазначено вище, сума такого внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI.

Частиною третьою статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

З огляду на вищенаведені положення Закону №2464-VI позивач зобов`язана була сплачувати єдиний соціальний внесок як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність незалежно від одержаних доходів від здійснення такої діяльності з 01.01.2017 по 02.01.2018 (дата припинення нотаріальної діяльності).

З матеріалів справи вбачається, що станом на 31.10.2018 за позивачем обліковувався заборгованість по єдиному соціальному внеску у розмірі 15211,75 грн. У зв`язку з наявністю такої заборгованості і була винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2018 №Ф-4939-56.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем відповідно до інтегрованих карток та службової записки від 24.01.2019 №84-07-16-56 відкориговано зі знаком «-» нараховану суми єдиного внеску у розмірі 6552,48 грн. за період з 01.02.2018 по 30.09.2019 з огляду на припинення позивачем нотаріальної діяльності. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що єдиний внесок за І квартал 2017 року сплачено позивачем частково у розмірі 607,79 грн. за рахунок переплати. В той же час, залишок заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску за 2017 рік становить 7840,21 грн.

Так як позивач здійснювала незалежну професійну діяльність, а саме: нотаріальну діяльність та була платником єдиного соціального внеску по 02.01.2018, то позивачу нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за січень 2018 року у розмірі 819,06 грн., оскільки сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Відтак, загальна сума заборгованості позивача за 2017 рік та січень 2018 року становить 8659,27 грн., що й було підставою винесення контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2019 №Ф-4939-56.

З облікової картки та розрахунку єдиного соціального внеску видно, що позивачем вказана заборгованість не сплачена, що підтверджує наявність у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Згідно з частиною четвертою статті 25 цього ж Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена «Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449).

Відповідно до пункту 1 розділу VI Інструкції №449 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (пункт 2 розділу VI Інструкції №449).

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

При цьому, відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З оскаржених вимог вбачається, що вони сформовані на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При цьому, вказаним приписами Інструкції №449 спростовуються доводи позивача про безпідставність формування контролюючим органом вимог про сплату боргу на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Також, ОСОБА_1 вбачає протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4939-56 в тому, що така надіслана з пропущенням строку надіслання такої. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції №449 після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - в органі доходів і зборів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою)фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному чи уповноваженому представникові чи надіслано рекомендованим листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення.

Відповідно до абзацу 4 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Відтак, дата надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки) ніяким чином не обмежує права та не впливає на обов`язки платника єдиного внеску, оскільки обов`язок зі сплати суми недоїмки та штрафів виникає у платника з дня надходження вимоги. Право на оскарження вимоги у адміністративному чи судовому порядку також виникає у платника з дня надходження вимоги, тобто контролюючим органом жодним чином не порушено права позивача.

Думка щодо оскарження форми вимоги чи інших певних недоліків такої, сформована Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №826/11623/16 (К/9901/50453/18), де зазначено: «Посилання позивача на окремі недоліки оформлення оскаржуваної вимоги, колегія суддів не бере до уваги та погоджується з судами апеляційної інстанції, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися, як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення, і як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів спірного рішення. Вказані позивачем недоліки оскаржуваної вимоги не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. При розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.»

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що недотримання строку надіслання вимоги не обмежує права платника та не може сприйматися, як підстава щодо протиправності такої, і як наслідок її скасування. Позивачем вчинено порушення вимог законодавства, а саме - несплата мінімального розміру єдиного соціального внеску до бюджету та ігнорування норм закону щодо обов`язковості декларування доходів та подання звітності з ЄСВ, отже контролюючий орган діяв у межах своєї компетенції та діючи у межах та у спосіб передбачений нормами Закону №2464-VI та Інструкції №449. Відтак, суд зауважує, що несвоєчасне направлення контролюючим органом вимоги на адресу позивача не впливає на обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний соціальний внесок та не свідчить про його звільнення від такого обов`язку.

Що стосується покликань позивача на те, що податковий орган фактично здійснює стягнення однієї заборгованості два рази, винісши дві вимоги про сплату боргу (недоїмки), то апеляційний суд зазначає таке.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається у органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - у органі доходів і зборів.

Одночасно, згідно з пунктом 7 розділу VI Інструкції №449, якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Під сумою зростання боргу (недоїмки) для цілей цього пункту необхідно розуміти: позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними інформаційної системи органів доходів і зборів станом на кінець календарного місяця та сумою боргу, зазначеною у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі, зменшене на суму сплат(и) після такого пред`явлення, якщо сума сплат(и) не більша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі; позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними інформаційної системи органів доходів і зборів станом на кінець календарного місяця та сумою сплат(и) після пред`явлення до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимоги, зменшене на суму боргу, зазначену в такій вимозі, якщо сума сплат(и) менша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі.

Якщо протягом наступних базових звітних періодів платник повністю погасив суму боргу (недоїмки), зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки), що подана до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства, орган доходів і зборів подає до відповідного органу повідомлення про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 9 до цієї Інструкції.

Тобто, якщо сума недоїмки зросла, контролюючий орган направляє до органу виконавчої служби вимогу виключно на суму зростання боргу. У зв`язку з тим, що заборгованість ОСОБА_1 . зменшилась, стягненню підлягає виключно сума, зазначена у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2019№Ф-4939-56.

У поданій апеляційній скарзі позивач також наголошувала, що з 01.01.2017 почали діяти положення двох нормативно-правових актів у сфері регулювання сплати єдиного соціального внеску, які суперечили один одному в частині нарахування і сплати єдиного внеску, тобто мала місце неоднозначність у трактуванні обов`язків самозайнятих осіб щодо сплати ЄСВ. Проте, такі доводи апелянта відхиляються судом апеляційної інстанції, як безпідставні, оскільки Законом №2464-VI, який має вищу юридичну силу, ніж Інструкція №449, було чітко передбачено, що сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. В силу ієрархії нормативно правових актів, очевидним є необхідність застосування у вказаній ситуації вимог Закону №2464-VI.

Щодо покликань позивача на постанову Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі №808/3412/19, то апеляційний суд наголошує, що предметом розгляду даної справи є оскарження податкового повідомлення-рішення, винесеного на підставі позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій. Однак порядок нарахування єдиного внеску кардинально відрізняється від порядку нарахування податків, тому така практика не є доречною в межах даної справи, адже відповідно до частини другої статті 8 Закону №2464-VI ПК кодексу України. Тому вказану правову позицію не слід брати до уваги в межах розглядуваного спору.

Підсумовуючи, колегія суддів приходить до висновку, що діючи у межах та у спосіб передбачений імперативними нормами Закону №2464-VI, Інструкції №449 Головним управлінням ДФС у Закарпатській області правомірно винесено вимоги про сплату боргу (недоїмки) у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати єдиного внеску станом на 31.10.2018 та відповідно на 31.01.2019.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 07 жовтня 2019 року.