Справа № 240/9815/19
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Житомир справа № 240/9815/19

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Лавренчук О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними бездіяльність Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 30.11.2018;

- зобов'язати Житомирський зонального відділу Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 з встановленням базового місяця червень 2014 року (за період із 01.01.2016 по 28.02.2018) та базового місяця березень 2018 року (за період із 01.03.2018 по 30.11.2018).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що проходив військову службу в Житомирському зональному відділу Військової служби правопорядку на посаді старшого інспектора відділення військової інспекції безпеки дорожнього руху, а наказом №132 від 26.06.2019 був виключений зі списків особового складу відділу. Вказує, що нарахування та виплата грошового забезпечення проводилося відповідачем не в повному обсязі, зокрема, за період проходження служби з 01.01.2016 по 30.11.2018 індексація грошового забезпечення відповідачем йому не виплачувалась. Зазначає, що у липні 2019 року звертався до відповідача із відповідною заявою про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення. Однак, отримав відмову.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

До суду 06 вересня 2019 року надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що відповідно до п. 1.14 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, роз'яснення з питань застосування норм цієї Інструкції інших нормативно-правових актів з питань виплати грошового забезпечення надаються директором Департаменту фінансів Міністерства оборони України та іншими посадовими особами в межах їх компетенції відповідно до законодавства України. Так, в пункті 7 роз'яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 №248/3/9/1/2 зазначено, що у зв'язку із внесенням змін до Порядку №1078 індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз'яснення. Відповідач, заперечуючи щодо позовних вимог посилається на лист Мінсоцполітики від 09.06.2016 №252/10/136-16, відповідно до якого, нарахування сум індексації здійснюється у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі, а також лист Мінсоцполітики від 08.08.2017 №48/0/66-17, відповідно до якого проведення індексації грошових доходів, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів, передбачених на ці цілі. Натомість, в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в січня 2016 року - листопаді 2018 року у Міністерства оборони України не було. Вважає, що відсутні підстави для визнання дій Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку протиправними, оскільки відповідач в своїх діях керувався вимогами чинного законодавства.

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, з'ясувавши обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Житомирському зональному відділу Військової служби правопорядку на посаді старшого інспектора відділення військової інспекції безпеки дорожнього руху.

Наказом начальника Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку (по особовому складу) №14-РС від 18.06.2019 старшого інспектора відділення військової інспекції безпеки дорожнього руху Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас у зв'язку із закінченням строку контракту.

Наказом начальника Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку №132 від 26.06.2019 (по стройовій службі) ОСОБА_1 із 26 червня 2019 року було виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення. (а.с.17)

ОСОБА_1 у позовні заяві вказує, що на день звільнення йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період із 01.01.2016 по 30.11.2018, а тому у липні 2019 року звернувся до відповідача із заявою про виплату сум індексації грошового забезпечення.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1, відповідач листом № 2016 від 31.07.2019 (а.с.14) повідомив позивачу, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 6 Порядку, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, що також підтверджено роз'ясненнями Міністерства соціальної політики України від 16.07.2015 №10685/0/14-15/10 та від 09.06.2016 №252/10/136-16. Зазначено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 - лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було (а.с. 14).

Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Згідно ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Приписами абз. 2 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Під час розгляду адміністративної справи встановлено та підтверджено інформацією, зазначеною в листі відповідача №2016 від 31.07.2019 (а.с.14) позивачу за період з січня 2016 року по лютий 2018 року не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Відповідачем у листі вказані обставини не заперечуються. При цьому, обґрунтовуючи правомірність своїх дій відповідач посилається на роз'ясненнями Міністерства соціальної політики України від 16.07.2015 №10685/0/14-15/10 та від 09.06.2016 №252/10/136-16, а також вказує на відсутність коштів передбачених на виплату індексації грошового забезпечення.

Щодо права на проведення індексації його доходів, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення), оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону №1282-ХІІ, відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Статтею 5 Закону №1282-ХІІ встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до ст. 9 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з ст. 19 цього Закону, є обов'язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об'єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік .

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв'язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов'язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов'язковому нарахуванню та виплаті.

З аналізу наведених вище нормативно-правових актів, вбачається що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов'язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 по грудень 2015 року та із грудня 2018 року нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення, що підтверджується довідкою №2017 від 31.07.2019 (а.с. 15)

Отже, позивачу за період з 01.01.2016 по 30.11.2018 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправні дії відповідача щодо її ненарахування та невиплати.

При цьому, щодо посилань відповідача на листи Міністерства соціальної політики, суд вважає ці доводи безпідставними, оскільки листи не є нормативно-правовими актами, натомість відповідач має діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу, а тому суд критично ставиться до таких посилання відповідача як підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивача та не приймає їх до уваги.

Щодо посилань відповідача на відсутність протягом 2016 - 2018 років фінансових ресурсів для виплати індексації грошового забезпечення суд враховує, що Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

А тому, з огляду на викладене, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов'язку щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу.

Суд також вважає безпідставними посилання відповідача на статтю 5 Закону, згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, оскільки будь-яких застережень щодо нездійснення в зв'язку з цим індексації з 01.01.2016 вказана норма не містить. Аналогічний висновок міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.05.2016 у справі № К/800/3206/16 (368/1047/15-а).

Таким чином, вказані відповідачем обставини не позбавляють його обов'язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку, а тому дії Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 30.11.2018 є протиправними.

На підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача в частині невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 30.11.2018 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на відсутність документально-підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

вирішив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправним дії Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку (вул. Велика Бердичівська, 17, м. Житомир, 10017; ) щодо невиплати ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018.

Зобов'язати Житомирський зональний відділ Військової служби правопорядку (вул. Велика Бердичівська, 17, м. Житомир, 10017; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 30.11.2018, з встановленням базового місяця для обчислення індексації в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 - січня 2014 року, а в період з 01.03.2018 по 30.11.2018 - березня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук