Справа № 400/979/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/979/19

Категорія: 111060000 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту: 04.07.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Лавришині А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-76151-17 від 15 лютого 2019 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідачем не надано доказів того, що він перебував на обліку як платник податків або платник ЄСВ. В порушення вимог п.4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" відповідач виніс спірну вимогу з порушенням порядку та строків.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що відповідно до інформаційної бази даних ІС "Податковий блок", позивач знаходиться на обліку у ДПІ в Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області. Починаючи з 01 січня 2017 року, у разі якщо фізичні особи-підприємця (далі ФОП), які застосовують загальну систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, не отримано дохід (прибуток) у звітному році або в окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄСВ, встановленої Законом. При цьому, сума ЄСВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Враховуючи наявність заборгованості станом на 31 січня 2019 року в сумі 18 276,72 грн. у ФОП ОСОБА_1 в ІТС "Податковий блок" в автоматичному режимі сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-76151-17 від 15 лютого 2019 року, яка направлена платнику засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення.

Таким чином, оскаржувана вимога про сплату боргу зі сплати єдиного внеску була визначена ГУ ДФС у Миколаївській області на підставі даних інформаційної системи органу доходу і зборів, що відповідає положенням Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Миколаївській області відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- з метою підтвердження своїх аргументів позивачем було зроблено відповідний запит до ЄДР на отримання копії заяви, на підставі якої було зареєстровано його як ФОП. З отриманої копії цієї заяви неозброєним оком вбачається що цей документ складено та підписано не ним.

- суд першої інстанції не надав жодної юридичної оцінки аргументам позивача щодо порушення відповідачем вимог п.4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" стосовно строків, так і стосовно змісту вимоги.

У відзиві ГУ ДФС у Миколаївській області на апеляційну скаргу вказується, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, оскільки доводи апелянта обумовлені невірним тлумаченням діючого законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Судова колегія, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 , 29 березня 2007 року зареєстрований в статусі ФОП. Основним видом діяльності підприємця ОСОБА_1 є діяльність таксі.

З 04 квітня 2007 року ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків у ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва.

Відповідно до інформаційної системі ДФС за ФОП ОСОБА_1 станом на 21 січня 2019 року рахувалась недоїмка зі сплати єдиного внеску на суму 18 276,72 грн. З них 8 448 грн. за 2017 рік та 9 828,72 грн. за 2018 рік.

15 лютого 2019 року ГУ ДФС у Миколаївській області винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №76151-17, якою ОСОБА_1 визначено до сплати 18 276,72 грн. недоїмки з єдиного внеску.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено аргументів про те, що він не є платником єдиного соціального внеску, або будь-яким чином звільнений від обов`язку сплачувати внесок у мінімальному розмірі незалежно від отримання прибутку протягом 2017-2018 років, або ним такий внесок було сплачено.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, п.4 ч.1 ст. 4, ст. 6, п.2 ч.1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", п.4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно п.4 ч.1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Статтею 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (зміни до пункту цієї статті внесені з 01 січня 2017 року).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що з 2017 року фізичні особи-підприємці, в тому числі і ті, які не одержували доходів, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 29 березня 2007 року (запис 029378), перебуває на податковому обліку ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва з 04 квітня 2007 року.

Судова колегія не приймає доводи апелянта про те, що він не реєструвався, як ФОП, оскільки з заяви про реєстрацію вбачається, що цей документ складено та підписано не ним, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 42 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції чинній на момент подання спірної заяви) для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем та має ідентифікаційний номер, або уповноважена нею особа (далі - заявник) повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу державному реєстратору за місцем проживання, зокрема, такі документи:

- заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця;

- копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів;

- документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

Якщо документи для проведення державної реєстрації подаються заявником особисто, державному реєстратору додатково пред`являється паспорт.

Таким чином, державний реєстратор не міг здійснити державну реєстрацію ОСОБА_1 , як ФОП без наданням останнім паспорту та ідентифікаційного коду.

Відповідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статею 75 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, посилання апелянта на те, що заяву підписано іншою особою, судова колегія не приймає до уваги, оскільки такий довід не підтверджений належними доказами (експертним висновком тощо).

Таким чином, позивач, будучи зареєстрованим ФОП, не нарахував та не сплачував у встановлений строк єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-76151-17 від 15 лютого 2019 року сформована податковим органом на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Доводи апелянта, що оскаржувана вимога відповідачем складена з пропуском строку, судова колегія також вважає необґрунтованими, оскільки ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" строк давності щодо нарахування та стягнення сум недоїмки не застосовується.

При цьому, самим позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність у нього заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску у визначеному розмірі.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості винесення відповідачем оскаржуваної вимоги.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Ступакова І.Г. Лук`янчук О.В.