Справа № 140/2748/18
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8036/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року ухвалене суддею Сорока Ю.Ю. у місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 140/2748/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Волинській області №0703/6 від 17.10.2018 року про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання в Україні.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 17.10.2018 року Управління Державної міграційної служби України у Волинській області прийняло рішення про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання в Україні.

На думку позивачки, вказане рішення відповідача є протиправним та необґрунтованим, оскільки в ньому не наведено мотивів з яких виходив відповідач при прийнятті рішення.

Посилання відповідача на зазначення позивачкою в документах при отриманні посвідки на постійне проживання в Україні недостовірних відомостей не відповідає дійсним обставинам, і такі твердження відповідач не підтвердив належними доказами.

Позивачка вважає, що відповідач порушив її право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання.

Захист порушеного права, на думку позивачки, можливий шляхом визнання протиправним та скасування рішення Управління Державної міграційної служби України у Волинській області № 0703/6 від 17.10.2018 року про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання в Україні.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Волинській області № 0703/6 від 17.10.2018 року про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання в Україні.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, подавши апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення позову. Таку позицію пояснює тим, що під час приймання заяви про обмін посвідки, відповідач здійснив перевірку законності оформлення дозволу на імміграцію та посвідки на постійне місце проживання позивачки в Україні.

За результатами проведеної перевірки, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області встановило факт скасування Головним Управлінням Державної міграційної служби України в м. Києві на підставі рішенням № 126837 від 17.10.2018 року дозволу на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 від 12 грудня 2012 року. Одночасно скасувало посвідку на постійне проживання в Україні.

У зв`язку з цим, 17.10.2018 року Управління ДМС України у Волинській області прийнято рішення № 0703/6 про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання в Україні громадянці ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 на підставі підпункту 9 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321,

Відповідач вважає, що оскаржене рішення є правомірним і таким, що прийняте в спосіб, порядку та межах повноважень відповідного державного органу визначених чинним законодавством.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивачка ОСОБА_1, 17 серпня 1973, уродженка с. Шаумянівськ, Шаумянівського району, Республіка Азербайджан, громадянка ОСОБА_2 Федерації, з 03 грудня 1993 року перебуває у шлюбі з громадянином ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3.

18 вересня 2012 позивачка звернулася до Голосіївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві з приводу надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частин 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію».

12 грудня 2012 року після проведення визначених міграційним законодавством перевірок, Головне управління Державної міграційної служби в м. Києві прийняло рішення щодо надання позивачці дозволу на імміграцію в Україні відповідно до пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію».

Водночас, 27 грудня 2012 року позивачці видано безстрокову посвідку про постійне проживання в Україні серії КИ № 012077/126837.

26 вересня 2018 року позивачка звернулася до Луцького міського відділу Управління Державної міграційної служби у Волинській області для обміну посвідки у зв`язку із досягненням 45-річного віку.

У зв`язку із цим зверненням, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області подало запит до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві щодо підтвердження законності оформлення дозволу на імміграцію та посвідки на постійне місце проживання Україні ОСОБА_1.

За результатами проведеної перевірки, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області встановило факт скасування Головним Управлінням Державної міграційної служби України в м. Києві рішенням № 126837 від 17.10.2018 року про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1, виданого 12 грудня 2012 року та посвідки на постійне проживання в Україні серії КИ № 012077/126837.

17 жовтня 2018 року Управління Державної міграційної служби України у Волинській області прийняло рішення № 0703/6 про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання в Україні громадянці ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 на підставі підпункту 9 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що доводи про зазначення позивачкою в поданих для отримання дозволу на постійне місце проживання в Україні недостовірних даних, відповідач не підтвердив належними доказами. З цих підстав, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», частини вісімнадцятої статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та пункту 3 статті 5 Закону України «Про імміграцію», Кабінет Міністрів України постановою № 321 від 25 квітня 2018 року затвердив Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (далі Порядок № 321).

Відповідно до підпункту 5 пункту 7 Порядку № 321 обмін посвідки здійснюється у разі досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія.

Пунктом 14 Порядку № 321 передбачено, що ДМС має право отримувати інформацію про особу з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, в обсязі, необхідному для ідентифікації особи у звязку з оформленням посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміном.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 321 у разі виникнення обставин (подій), у звязку з якими посвідка підлягає обміну (крім закінчення строку дії), документи для її обміну подаються протягом одного місяця з дати виникнення таких обставин (подій).

Згідно з пунктом 21 Порядку № 321 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого субєкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32 - 34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

Пунктом 43 Порядку № 321 передбачено, що рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Відповідно до підпункту 9 пункту 62 Порядку № 321 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію.

У звязку з тим, що Головне управлінням Державної міграційної служби України в м. Києві на підставі рішенням № 126837 від 17.10.2018 року скасувало дозвіл на імміграцію в Україну громадянці ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1, виданий 12 грудня 2012 року та посвідку на постійне проживання в Україні серії КИ № 012077/126837, відповідач, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області 17.10.2018 року прийняло рішення № 0703/6, на підставі якого рішення відмовило ОСОБА_1 в оформленні (обміні) посвідки на постійне проживання в Україні.

Водночас, апеляційний суд встановив, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року, яке набрало законної сили 07.05.2019 року, у справі № 140/187/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в місті Києві та Київської області скасовано рішення Головного управлінням Державної міграційної служби України в м. Києві № 126837 від 17.10.2018 року, яким скасовано дозвіл на імміграцію та посвідку на постійне місце проживання.

У звязку з цим, апеляційний суд констатує, що відпала правова підстава, яка була приводом для прийняття рішення про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання в Україні № 0703/6 від 17.10.2018 року.

При цьому, відповідно до абзацу 3 пункту 63 Порядку № 321 іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого субєкта в разі зміни або усунення обставин, у звязку з якими їм було відмовлено в оформленні чи видачі посвідки, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку.

Апеляційний акцентує увагу на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанова від 16.09.2015 року у справі № 826/4418/14.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення по справі «Чуйкіна проти України» констатував: «суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів. Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені».

Враховуючи те, що правова підстава, яка була приводом для прийняття спірного рішення втратила своє значення, то апеляційний суд, що в цьому спорі ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Волинській області № 0703/6 від 17.10.2018 року про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання в Україні.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року в справі № 140/2748/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини пятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст постанови складено 04.10.2019 року