Справа № 620/1389/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1389/19 Головуючий у І інстанції - Житняк Л.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Костюк Л.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, в якій просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 07 травня 2019 року № .

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 29 грудня 2017 року він подав уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, де в рядку "Сума податку/збору, що підлягає сплаті самостійно", зазначив 0 грн. Вказані дії були сприйняті Відповідачем як погашення податкового боргу внаслідок подання уточнюючих декларації, у зв`язку з чим, його притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу за п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України. Наведені висновки Позивач вважає протиправними та такими, що грубо порушують його права.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 07 травня 2019 року № .

Не погоджуючись із судовим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що Прилуцька ОДПІ правомірно здійснила перевірку та діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. Також, Відповідач вважає, що дії ГУ ДФС у Чернігівській області є правомірними, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є таким, що прийняте на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства. Також, Позивач вказує на те, що подача уточнюючих декларацій не є погашенням податкового боргу платником податків у розумінні норм пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14, ст. 50, ст. 87, ст. 126 Податкового кодексу України, оскільки він не погашав податковий борг, а корегував податкові зобов`язання (грошові зобов`язання) в сторону зменшення, тобто, фактично, усував помилку при визначенні суми податкового зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 квітня 2019 року ГУ ДФС у Чернігівській області була проведена камеральна перевірка щодо порушення граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування. За наслідками проведення перевірки складено акт камеральної перевірки щодо порушення граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування від 13 квітня 2019 року № 909/25-01-53-06-25/ (а.с.14).

В акті перевірки встановлено порушення ОСОБА_1 п. 179.7 ст. 179 Розділу IV Глави 11 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755.

На підставі вказаного акта перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 07 травня 2019 року № , яким до Позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 16 331 грн. 62 коп., та яке є предметом даного спору (а.с.12).

Так, за висновками Відповідача, податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 81 658,10 грн., виник зв`язку з несплатою податкових зобов`язань, самостійно визначених в податковій декларації про майновий стан і доходи від 28 квітня 2017 року № .

ОСОБА_1 вважає зазначене податкове повідомлення-рішення від 07 травня 2019 року № протиправним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, а отже, таким, що підлягає скасуванню, внаслідок чого звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що подача уточнюючих податкових декларацій з податку на прибуток, якими зменшено суми самостійно визначених грошових зобов`язань, не є сплатою боргу з податку на прибуток, а тягне за собою лише зміну раніше задекларованих податкових зобов`язань, у даному випадку шляхом їх зменшення, і ніяким чином не може бути прирівняне до погашення податкового боргу для цілей нарахування штрафу відповідно до положень статті 126 Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 179.7 статті 179 Розділу IV Глави 11 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755 (далі - ПК України) визначено, що фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.

При цьому, відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, несплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. В свою чергу, згідно пп.14.1.152 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України погашення податкового боргу це зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

За приписами п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами (п. 87.2 ст. 87 ПК України).

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напрямку сплати, визначеного платником податків (п. 87.9 ст. 87 ПК України).

Таким чином, виходячи з положень ст. 87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, в тому числі помилково чи надмірно сплачені суми, майно платника податків.

Тобто, погашення податкового боргу, можливе за рахунок грошових коштів, за рахунок надміру сплачених сум або за рахунок помилково сплачених сум платником до бюджету або за рахунок майна платника податків.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що правовою підставою для застосування до позивача штрафу контролюючим органом визначено ст. 126 ПК України, п. 126.1 якої передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірах в залежності від кількості календарних днів затримки.

Аналіз зазначеної норми дозволяє дійти висновку про те, що об`єктом застосування штрафу є несвоєчасно сплачена сума узгодженого грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 2017 року Позивачем було подано уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, де в рядку "Сума податку/збору, що підлягає сплаті самостійно" зазначено 0 грн. Подання уточнюючої податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік підтверджується відміткою контролюючого органу на копії такої декларації (а.с.16-17).

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

З наведеного слідує, що Позивачем на виконання вимог ст. 50 ПК України подано уточнюючу декларацію, якою зменшено суму податкового зобов`язання, зокрема на ту суму, яка за позицією ГУ ДФС у Чернігівській області несвоєчасно сплачена ним до бюджету.

Тобто, контролюючим органом застосовано штраф за несвоєчасну сплату Позивачем податкового зобов`язання на суму, яка зменшена ним шляхом подання уточнюючої декларації.

Відтак, об`єкт застосування штрафу в межах спірних правовідносин відсутній.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 липня 2018 року у справі № 824/2675/14-а (№ К/9901/4618/18) та в постанові від 14 серпня 2018 року у справі № 818/1507/17.

При цьому, подача уточнюючої декларації не є погашенням податкового боргу платником податків у розумінні норм пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14, ст. 50, ст. 87, ст. 126 ПК України, оскільки Позивач не погашав податковий борг, а корегував податкові зобов`язання (грошові зобов`язання) в сторону зменшення, тобто, фактично, усував помилку при визначенні суми податкового зобов`язання, що тягне за собою лише зміну раніше задекларованих податкових зобов`язань, і ніяким чином не може бути прирівняне до погашення податкового боргу для цілей нарахування штрафу у відповідності до положень ст. 126 ПК України.

За приписами ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в діях Позивача відсутній склад податкового правопорушення, передбачений статтею 126 ПК України, а тому Відповідачем протиправно застосовано до Позивача штрафні санкції згідно з податковим повідомленням-рішенням від 07 травня 2019 року № , оскільки зменшення абсолютного значення суми самостійно визначених грошових зобов`язань шляхом подання уточнюючої податкової декларації не свідчить про погашення податкового боргу для цілей нарахування штрафу відповідно до положень ст. 126 ПК України.

Натоміть, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки зменшення абсолютного значення суми самостійно визначених грошових зобов`язань шляхом подання уточнюючої податкової декларації не свідчить про погашення податкового боргу для цілей нарахування штрафу відповідно до положень статті 126 ПК України.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ГУ ДФС у Чернігівській області, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, діяло не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки рішення суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

Л.О. Костюк

Повний текст складено 04.10.2019 року.