Справа № 360/4352/19
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

07 жовтня 2019 року СєвєродонецькСправа № 360/4352/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., перевіривши матеріали позовної заяви адвоката Петрощук Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 03 жовтня 2019 року надійшов адміністративний позов адвоката Петрощук Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, в якому позивач просить:

- позовні вимоги позивача про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати вчинити певні дії - задовільнити;

- зобов`язати відповідачів вчити дії щодо вилучення персональних даних про кримінальне переслідування позивача з персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України та інтегрованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ.

В обґрунтування вимог зазначено, що Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України на запит позивача надано довідку серії ААА № 0589333 стосовно наявності/відсутності судимості в останнього, в якій зазначено, що 20.06.2013 Краснодонським МВС Луганської області громадянину ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, кримінальне провадження від 13.05.2013 № 0001804.

Відповідно до запиту до Головного управління Національної поліції в Луганській області від 10.09.2019 позивачем отримано відповідь, що згідно з даними персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України громадянин ОСОБА_1 станом на 13.09.2019 є особою, якій 20.06.2013 Краснодонським МВ ГУМВСУ в Луганській області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 125 КК України. Дане кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР під номером 0001804. Направлено до суду з обвинувальним актом 27.06.2013. Станом на 13.09.2019 документи, якими підтверджується зміна процесуального статусу ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0001804 до УІАП ГУНП в Луганській області не надходили.

Позивач вважає, що наявність персональних даних про його кримінальне переслідування у персональній-довідковій обліковій Єдиній інформаційній системі МВС України та в інтегрованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ, є протиправною та підлягає вилученню

З посиланням на норми Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», Інструкції про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Державного департаменту України з питань виконання покарань від 23.08.2002 № 823/188, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 09 вересня 2002 року за № 738/7026, позивач вважає, що для того, щоб особа стала об`єктом у оперативно-довідковому чи дактилоскопічному обліку необхідно одна з умов: 1) особа має обвинувачуватися у вчинені злочину на території України; 2) особа є засудженою за вчинення злочину на території України; 3) особа розшукується за вчинення злочину на території України; 4) особа затримана за підозрою в бродяжництві; 5) особа, яка вчинила злочини за її межами і відомості про яку надійшли офіційними каналами згідно з міжнародними договорами у сфері обміну інформацією, які набрали чинності в установленому порядку.

З чого позивач робить висновок, що персональні дані про його кримінальне переслідування, що міститься у персональній-довідковій обліковій Єдиній інформаційній системі МВС України та в інтегрованій інформаційно-пошуковій системі органів внутрішніх справ, повинні бути вилучені, оскільки він не може бути об`єктом оперативно-довідкового чи дактилоскопічного обліку у зв`язку з тим, що він не відповідає жодній з підстав, передбачених пунктом 2.1. Інструкції. Крім того, на думку позивача, перебування особи у персональній-довідковій обліковій єдиній інформаційній системі МВС України та в інтегрованій інформаційно-пошуковій системі органів внутрішніх справ без належної правової підстави суперечить завданням кримінального процесуального законодавства України, і є проявом надлишкової кримінально-правової репресії.

За викладених обставин позивач вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню його позовні вимоги до Головного управління Національної поліції в Луганській області та Департаменту інформатизації МВС України про визнання дій цих суб`єктів владних повноважень протиправними та зобов`язати їх вилучити персональні дані про кримінальне переслідування щодо ОСОБА_1 з персонально-довідкового обліку Єдиної інформаційної системи МВС України та з інтегрованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статі 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Для вирішення питання про те, чи поширюється юрисдикція адміністративних судів на зазначену в позові вимогу, необхідно з`ясувати юридичну природу спірних правовідносин, а саме, чи пов`язані оспорювані позивачем дії та бездіяльність органу поліції зі здійсненням цим органом публічно-владних управлінських функцій.

Згідно з пунктом 1 Положення про Департамент інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.01.2018 № 70 (далі - Положення про Департамент), Департамент є структурним підрозділом апарату МВС, який забезпечує визначення та реалізацію пріоритетних напрямів інформатизації апарату та Міністерства та його територіальних органів з надання сервісних послуг МВС, Національної гвардії України, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС та за дорученням Міністра внутрішніх справ України центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України.

Основними завданнями Департаменту є, зокрема, організація формування інформаційних ресурсів єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України (далі - ЄІС МВС) та забезпечення контролю процесів їх наповнення та використання (підпункт 4 пункту 6 Положення про Департамент).

Пунктом 7 Положення передбачено, що Департамент відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: готує проекти спільних нормативно-правових актів про електронну інформаційну взаємодію МВС з іншими державними органами, порядок використання інформаційних ресурсів ЄІС МВС іншими державними органами (підпункт 3); забезпечує в межах повноважень доступ державних службовців та працівників МВС до інформаційних ресурсів ЄІС МВС та інших державних органів, а також доступ уповноважених представників інших державних органів до інформаційних ресурсів ЄІС МВС (підпункт 5); забезпечує інтеграцію інформаційних ресурсів системи МВС та за дорученням Міністра ЦОВВ у ЄІС МВС (підпункт 8); здійснює організаційне та методологічне забезпечення функціонування персонально-довідкового обліку, єдиного державного номерного обліку вогнепальної зброї та інших визначених законодавством обліків (підпункт 9); здійснює за запитами юридичних осіб та фізичних осіб перевірки щодо наявності відповідної інформації в інформаційних ресурсах ЄІС МВС (підпункт 20); забезпечує запровадження та розвиток он-лайн сервісів для доступу до відомостей інформаційних ресурсів ЄІС МВС (підпункт 21).

Пунктом 1 частини другої статті 25 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція в рамках інформаційно-аналітичної діяльності формує бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України.

Пунктом 2 частини першої статті 26 Закону № 580-VIII визначено, що поліція наповнює та підтримує в актуальному стані бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, стосовно: виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, осіб, які їх учинили, руху кримінальних проваджень; обвинувачених, обвинувальний акт щодо яких направлено до суду.

Частиною першою статті 28 Закону № 580-VIII поліція вживає всіх заходів для недопущення будь-яких порушень прав і свобод людини, пов`язаних з обробкою інформації.

Відповідно до частини третьої статті 28 Закону № 580-VIII Міністерство внутрішніх справ України у межах компетенції здійснює контроль за дотриманням вимог законів та інших нормативно-правових актів під час формування та користування поліцейськими інформаційними базами (банками) даних у порядку, визначеному у статтях 26, 27 цього Закону.

Згідно з пунктом 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Державного департаменту України з питань виконання покарань від 23.08.2002 № 823/188, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 09 вересня 2002 року за № 738/7026 (далі - Інструкція), Інструкція визначає порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України.

Відповідно до підпункту 2.1 розділу 2 Інструкції об`єктами оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку є особи, які на території України обвинувачуються у вчиненні злочинів або засуджені, розшукуються, затримані за підозрою в занятті бродяжництвом, а також громадяни України, що вчинили злочини за її межами і відомості про яких надійшли офіційними каналами згідно з міжнародними договорами у сфері обміну інформацією, які набрали чинності в установленому порядку.

Системний аналіз положень Інструкції дає підстави для висновку, що діяльність уповноважених осіб поліції, як і інших правоохоронних органів, щодо наповнення інформаційних баз даних полягає в офіційному фіксуванні здійснених у кримінальному провадженні процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень і є похідною від них. Внесення відомостей про закінчення досудового розслідування в одній з установлених КПК України форм, у тому числі звернення до суду з обвинувальним актом, саме по собі не впливає на юридичне становище особи, не змінює характеру й обсягу її прав та обов`язків, існуючого стану правовідносин, а також не містить ознаку управління діяльністю інших суб`єктів.

Набуття особою статусу обвинуваченого та подальший рух справи на стадії судового розгляду є правовими наслідками передбачених законом процесуальних дій слідчого, прокурора - складання обвинувального акта та направлення його до суду (частина друга статті 42 КПК України), а не наслідками відображення інформації про ці дії у відповідній базі даних.

Виходячи з наведеного, дії чи бездіяльність уповноважених службових осіб, пов`язані із внесенням або невнесенням передбачених КПК України відомостей до інформаційних баз даних, не є здійсненням публічно-владних управлінських функцій. А тому спори щодо таких дій або бездіяльності не є публічно-правовими, і юрисдикція адміністративних судів на них не поширюється.

Аналогічну за змістом правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 березня 2019 року у справі № 807/1456/17.

Так, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що діяльність уповноважених службових осіб поліції, як і інших правоохоронних органів, щодо інформаційного наповнення ЄРДР полягає в офіційному фіксуванні здійснених у кримінальному провадженні процесуальних дій та прийнятих процесуальних рішень і є похідною від них. Внесення до Реєстру відомостей про закінчення досудового розслідування в одній з установлених КПК України форм, у тому числі звернення до суду з обвинувальним актом, саме по собі не впливає на юридичне становище особи, не змінює характеру й обсягу її прав та обов`язків та існуючого стану правовідносин, а також не містить ознак управління діяльністю інших суб`єктів.

Набуття особою статусу обвинуваченого та подальший рух справи на стадії судового розгляду є правовими наслідками передбачених законом процесуальних дій слідчого, прокурора - складання обвинувального акта та направлення його до суду (частина друга статті 42 КПК України), а не наслідками відображення інформації про ці дії у відповідній базі даних.

Виходячи з наведеного, дії чи бездіяльність уповноважених службових осіб, пов`язані із внесенням або невнесенням передбачених КПК України відомостей до ЄРДР, не є здійсненням публічно-владних управлінських функцій. А тому спори щодо таких дій або бездіяльності не є публічно-правовими, і юрисдикція адміністративних судів на них не поширюється.

Також Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що приписи «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України), стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами (див., зокрема, пункт 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що поданий спір не належить розглядати за правилами будь-якого судочинства, а тому слід відмовити у відкритті провадження у справі.

Суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України).

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статями 160, 170, 256, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом адвоката Петрощук Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяК.О. Пляшкова