Справа № 204/1003/19(2а/204/30/19)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2019 року м. Дніпросправа № 204/1003/19(2а/204/30/19)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Інспектора роти №2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2019 року ( суддя першої інстанції Дубіжанська Т.О.) у справі №204/1003/19(2а/204/30/19) за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти №2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_1 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції, Інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1, в якому просив скасувати постанову лейтенанта поліції роти № 2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 серії НК № 357136 від 31 січня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування вимог зазначає, що постановою серії НК № 357136 від 31 січня 2019 року позивача визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. У постанові зазначено, що 31 січня 2019 року о 13.02 год. на 142 км. а/д Р-52 Дніпро-Решетилівка, керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію після зупинки на вимогу поліцейських, чим порушив п. 9.9б ПДР України. Вважає вказану постанову протиправною та такою, що була прийнята посадовою особою необґрунтовано та упереджено. Зазначає, що дійсно, 31 січня 2019 року на а/д Р-52 Дніпро- Решетилівка він рухався за кермом автомобіля «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1, та його було зупинено співробітниками поліції. На його вимогу пояснити законну причину зупинки транспортного засобу співробітники поліції не пояснювали тривалий час причини зупинки транспортного засобу, після чого, не розяснюючи позивачу його права, склали відносно нього вказану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, яке полягало у тому, що позивач не ввімкнув аварійну сигналізацію після зупинки на вимогу співробітників поліції. Зі змісту ч. 2 ст. 122 КУпАП вбачається, що відповідальність за цією нормою закону передбачена виключно за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, в той час як у разі зупинки і стоянки автомобіля, в тому числі за вимогу працівника поліції і без аварійної сигналізації, такої відповідальності КУпАП не передбачено, що свідчить про незаконність винесеної співробітником патрульної поліції постанови. Звертає увагу, що працівники патрульної поліції у м. Кременчук УПП у Полтавській області в порушення вимог законодавства не пояснили причини зупинки транспортного засобу позивача. В оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення не було зазначено повну суть адміністративного правопорушення, яке б відповідало диспозиції ч. 2 ст. 122 КУпАП, причини зупинки транспортного засобу, відомості про технічний засіб, на який було здійснено фото або відеозапис правопорушення, наявність сертифікату відповідності зазначеного технічного засобу. Також, посадова особа патрульної поліції не розяснила позивачу його права та не надала можливості ефективно ними скористатись, зокрема надати письмові пояснення з приводу обставин зупинки транспортного засобу, заявити відповідні клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи, а також скористатись кваліфікованою юридичною допомогою адвоката. У звязку з викладеним позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Інспектором роти №2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_1 не погодившись з рішенням суду подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повністю.

Обґрунтовуючи доводи своєї скарги, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, що підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Дії інспектора та складена постанова є законною та мотивованою.

Справа судом апеляційної інстанції розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв'язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 31 січня 2019 року інспектором роти № 3 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_1 винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 357136 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. (а.с. 8).

Так в постанові зазначено, що ОСОБА_2, 31 січня 2019 року, о 13.02 год., на 142 км автомобільної дороги Р-52 Дніпро-Решетилівка, не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію після зупинки на вимогу поліцейського, чим порушив п. 9.9 «б» ОСОБА_3 дорожнього руху України.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем неправильно кваліфіковано виявлені правопорушення позивача за частиною 2 статті 122 КУпАП, що потягло за собою протиправне притягнення його до відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв. Тому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як протиправна підлягає скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закриттю, що відповідає повноваженням суду передбаченим п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Необхідно зауважити, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, до кола яких входить і керування транспортним засобом за відсутності відповідних дозвільних документів.

Досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов'язані з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і ін.

Відповідно до п.1.3. ОСОБА_3 дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих ОСОБА_3.

Згідно п.9.9 б) ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачено, що за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що позивач здійснивши зупинку на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, що є порушенням вимог пункту 9.9 "Б" ПДР. Крім того, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що підставою зупинки транспортного засобу позивача стало порушення позивачем ОСОБА_3 дорожнього руху, а саме здійснення обгону з перетинанням при цьому вузької суцільної лінії горизонтальної розмітки 1.1 ПДР України, яку перетинати заборонено.Однак, притягнув позивача до відповідальності саме через не увімкнення аварійної світлової сигналізації, відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Як зазначено вище, що з наданого відповідачем відеозапису вбачається, що позивач здійснивши зупинку на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, що є порушенням вимог пункту 9.9 "Б" ПДР. Проте, згідно ПДР, пункт 9.9 "Б", який передбачає випадки, коли повинна бути вімкнена аварійна світлова сигналізація міститься у розділі 9 ПДР "Попереджувальні сигнали". Тобто, вимога про ввімкнення аварійної світлової сигналізації стосується вимог ПДР щодо попереджувальних сигналів.

Разом з цим, ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Однак, вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не підтверджується матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що приписами статті 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статей 121 - 128, частини 1 і 2 статті 129, статей 139 і 140 цього Кодексу. Отже, за порушення пункту 9.9 "Б" ПДР відповідальність передбачена ст. 125 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним твердження суду, що відповідачем неправильно кваліфіковано виявлені правопорушення позивача за частиною 2 статті 122 КУпАП, що потягло за собою протиправне притягнення його до відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" ЄСПЛ зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Суд вказав, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Разом з цим, у рішенні ЄСПЛ "ОСОБА_4 проти Нідерландів" визначено, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у спірних відносинах, колегія суддів виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, а практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов'язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи, що позивачем дійсно не дотримано вимоги пункту 9.9 "Б" ПДР, що підтверджується відеозаписом, відповідачем правомірно здійснено заходи реагування, проте, помилково кваліфіковано дії позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП, тоді як відповідальність за вчинене позивачем порушення встановлена ст. 125 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку, достатнім та належними способом захисту прав позивача буде визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Рішення прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2019 у справі №204/1003/19(2а/204/30/19) залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко