Справа № 240/3979/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3979/19

Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

02 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Курка О. П.

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Галіцької А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року (повний текст якого складено 12 червня 2019 року у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України в Житомирській області про визнання протиправним і скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

у березні 2019 року позивач - ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України в Житомирській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області №17 від 18.03.2019 про скасування посвідки на тимчасове проживання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірним рішенням скасовано посвідку на тимчасове проживання на підставі пп.1 п. 63 Порядку №322 від 25.04.2018. На переконання позивача, зазначене рішення є протиправним, оскільки фактичною та єдиною підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання слугувало подання УСБУ в Житомирській області з інформацією про подання вказаним іноземцем під час оформлення посвідки на тимчасове проживання в України завідомо неправдивих відомостей. Зокрема, працівниками УСБУ здійснено перевірку реєстрації проживання ОСОБА_4 і встановлено, що вказаний громадин зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою не проживає і не проживав, з чим не погоджується позивач.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, повідомлених позивачем про місце проживання саме при поданні документів.

08 серпня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 02.02.2018 між громадянином Грузії ОСОБА_4 та громадянкою України ОСОБА_7 зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис № 141 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.47).

06.02.2018 позивач звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області із заявою іноземця чи особи без громадянства для отримання посвідки на тимчасове проживання у зв`язку із возз`єднанням сім`ї з громадянами України №58 (а.с.40).

Управлінням Державної міграційної служби України в Житомирській області на підставі заяви позивачу видано посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_2 від 13.02.2018.

23.01.2019 позивач подав до відповідача заяву про обмін посвідки на тимчасове місце проживання у зв`язку із закінченням строку дії попередньої посвідки, де місцем проживання зазначив адресу: АДРЕСА_1 (а.с.53).

31.01.2019 Управлінням Державної міграційної служби України в Житомирській області на підставі заяви ОСОБА_4 видано посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_3 строком дії до 29.01.2020 (а.с.13).

18.03.2019 відповідачем прийнято рішення №17, яким скасовано посвідку на тимчасове проживання №800047409 від 31.01.2019 на підставі пп. 1 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322.

Як вбачається із висновку про скасування та вилучення посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянина Грузії ОСОБА_4 , затвердженого заступником начальника УДМС України в Житомирській області 18.03.2019, фактичною та єдиною підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання слугувало подання УСБУ в Житомирській області з інформацією про подання вказаним іноземцем під час оформлення посвідки на тимчасове проживання в України завідомо неправдивих відомостей. Зокрема працівниками УСБУ здійснено перевірку реєстрації проживання ОСОБА_4 і встановлено, що вказаний громадин зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою не проживає і не проживав (а.с.55).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області надійшло подання від Управління Служби безпеки України в Житомирській області про скасування виданої ОСОБА_4 посвідки № НОМЕР_3 , відповідач на підставі цього подання правомірно, у визначеному законом порядку, прийняв спірне рішення та скасував видану позивачу посвідку на тимчасове проживання.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, а також порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України регулюється Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI (у редакції, чинній на момент отримання посвідки позивачем) посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з ч. 13 ст. 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Аналогічні за змістом положення на момент прийняття спірного рішення відповідачем містять положення ч. 14 ст. 4 Закону № 3773-VI.

За приписами ч. 13 ст. 5 Закону № 3773-VI підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому ч. 13 ст. 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

25 квітня 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 322 "Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання".

Пунктом 3 вказаної постанови встановлено, що до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних органів і територіальних підрозділів Державної міграційної служби матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі посвідки на тимчасове проживання, зразок бланка якої затверджено цією постановою, посвідка на тимчасове проживання може оформлятися з використанням бланка посвідки на тимчасове проживання у формі книжечки; посвідка на тимчасове проживання, що не містить безконтактного електронного носія, оформлена та видана на підставі документів, поданих до 1 червня 2018 р., є чинною протягом строку, на який її було видано.

Цією ж постановою затверджений Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, яким передбачений механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання (далі - Порядок).

Відповідно до п. 64 Порядку рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування (п. 64 Порядку).

Згідно з п.п. 65, 66 Порядку копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття. Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.

За приписами пп. 1 п. 63 Порядку посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі: отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що іноземці, які на законних підставах перебувають в Україні, мають право отримати посвідку на тимчасове проживання у разі укладення шлюбу з громадянином України, для чого подають органу ДМС, зокрема, оригінал та копію документа, що підтверджує факт перебування у шлюбі. В свою чергу, орган ДМС має право скасувати посвідку на тимчасове проживання за наявності на те відповідних підстав.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги позивача стосовно протиправності винесення рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що 18.03.2019 відповідачем прийнято рішення №17, яким скасовано посвідку на тимчасове проживання №800047409 від 31.01.2019, видану ОСОБА_4 на підставі пп. 1 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322.

Так, 12.03.2019 УСБУ в Житомирській області звернулося до відповідача з поданням №57/3030 про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину Грузії ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей. У поданні вказано, що відповідно до отриманої інформації 04.02.2019 Управлінням ДМС України в Житомирській області у відповідності до Порядку, громадянину Грузії ОСОБА_4 видано посвідку № НОМЕР_3 на тимчасове проживання. Відповідно до наданої позивачем інформації до органів ДМС України, він зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В ході оперативно-службової діяльності УСБУ отримано дані щодо надання громадянином Грузії ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до органів ДМС недостовірної інформації. Зокрема, під час опитування його дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що ОСОБА_11 за вказаною адресою не проживає (а.с.54)

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що місцем проживання ОСОБА_4 в Україні, внесеним до посвідки на тимчасове проживання є саме адреса: АДРЕСА_1 . Зазначена адреса проживання вказана і дружиною позивача - ОСОБА_7 у клопотанні (поданні) приймаючої сторони від 06.02.2018 (а.с. 111 на звороті.)

При цьому, факт реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1 відповідачем не заперечується.

В наявних у справі договорах добровільного медичного страхування від 05.02.2018 та від 23.01.2019 також містяться відомості про адресу ОСОБА_4 - АДРЕСА_1 .

Натомість подання УСБУ в Житомирській області №57/3030 про скасування посвідки на тимчасове проживання громадянину Грузії ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей ґрунтується виключно на поясненнях дружини позивача - ОСОБА_7 від 15.02.2019, оскільки будь-яких інших доказів на підтвердження обставин, викладених у вказаному поданні, до матеріалів справи не долучено.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо неможливості надавати правову оцінку вказаному поданню через те, що воно не є предметом оскарження, враховуючи, що правові наслідки для позивача створює саме рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання і суд, перевіряючи обставини його прийняття, зобов`язаний перевіряти усі докази, на яких базується оскаржуване рішення.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В даному випадку, на переконання судової колегії, суд першої інстанції безпідставно не здійснив дослідження пояснень дружини позивача - ОСОБА_7 від 15.02.2019, в яких остання не повідомляла про наявність обставин, які б беззаперечно вказали на подання позивачем неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів при отриманні посвідки на тимчасове проживання. Так, ОСОБА_7 лише вказала на те, що наданий час (15.02.2019) позивач фактично проживає у свого дядька і будь-яка інформація стосовно того, що позивач ніколи не проживав за адресою АДРЕСА_1 нею не повідомлялась.

Слід також вказати на те, що відповідно до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати (ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні").

Навіть якщо допустити, що позивач реалізував своє право на зміну місця проживання після отримання посвідки на тимчасове проживання, то зазначені обставини не можуть слугувати підставою для застосування до позивача наслідків, передбачених пп. 1 п. 63 Порядку.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення №17, яким скасовано посвідку на тимчасове проживання №800047409 від 31.01.2019 ґрунтується на недоведених обставинах щодо того, що позивач вказав недостовірні дані про своє місце проживання при отриманні такої посвідки.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 червня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_4 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Служби безпеки України в Житомирській області про визнання протиправним і скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області №17 від 18.03.2019 про скасування посвідки на тимчасове проживання.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 жовтня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Курко О. П.