Справа № 1.380.2019.000688
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/7166/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гудима Л.Я.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року (прийняте у м. Львові суддею Карпяк О.О.; складене у повному обсязі 11 червня 2019 року) в справі № 1.380.2019.000688 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу, зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4П.) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила:

- визнати протиправною і скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області) від 02.02.2018 № Ф-6735-17 У на суму 7314,85 грн;

- зобовязати ГУ ДФС у Львівській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_4 шляхом внесення запису про відсутність боргу та штрафних санкцій за платежем єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування станом на 31.01.2018;

- зобовязати ГУ ДФС у Львівській області відкликати з Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області (виконавче провадження № 56545161) вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Львівській області від 02.02.2018 № Ф-6735-17 У на суму 7314,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона своєчасно та в повному обсязі сплачує єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, проте, відповідач виніс вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02.02.2018 № Ф-6735-17 на суму 7314,85 грн. Вказана вимога нею була оскаржена до відповідача, проте останнім не розглянута.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила ФОП ОСОБА_4, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у неї за період з березня 2015 року по 31 січня 2016 року відсутня будь-яка недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне страхування, доказом чого є квитанції про сплату цього внеску. Проте, суд першої інстанції не надав будь-якої оцінки цим доказам та дійшов помилкового висновку про неможливість обгрунтувати відсутність боргу на 02.02.2018, враховуючи те, що ці квитанції проведені пізніше.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що оскаржувана вимога правомірно сформована контролюючим органом, внаслідок наявності у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне страхування. Тому просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник відповідача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем з 30 серпня 2009 р., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04 лютого 2019 р.; видами її діяльності позивача є: агентства нерухомості (68.31) (основна).

ФОП ОСОБА_4 перебуває на обліку в Залізничній ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області як субєкт господарювання, який застосовує спрощену систему оподаткування; вона є платником єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування і була такою у 2015 - 2018 роках.

Згідно карток особових рахунків заборгованість позивача із сплати єдиного соціального внеску станом на 31.01.2018 становить 7314,85 грн, на підставі чого ГУ ДФС у Львівській області 02 лютого 2018 року сформувало вимогу № Ф-6735-17У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на загальну суму 7314 грн 85 коп.; вказану вимогу було надіслано на адресу позивача та отримано нею 24.03.2018.

Не погоджуючись із вимогою про сплату боргу, позивач оскаржила її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що згідно поданих до позову звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, позивачем самостійно нараховано:

у 2015 році до сплати єдиного внеску в сумі 5293,88 грн (з січня по серпень по 422,65 грн, з вересня по грудень по 478,17 грн;

(від 23.01.2017) у 2016 році до сплати єдиного внеску 3797,64 грн (з січня по квітень по 303,16 грн, з травня по листопад 319 грн, у грудні 352 грн);

(від 16.01.2018) у 2017 році до сплати єдиного внеску в сумі 8448 грн, (по 704 грн кожного місяця);

(від 10.01.2019) у 2018 році до сплати єдиного внеску в сумі 9828,72 грн (по 819,06 грн кожного місяця).

Суд не взяв до уваги пояснення представника позивача про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску за вказаний період за результатами аналізу нарахувань єдиного внеску по звітах за 2015 - 2018 роки та квитанцій про сплату такого внеску.

При цьому, суд покликався на те, що згідно наявної у справі інтегрованої картки, у неї є недоїмка, що виникла на підставі нарахуванням контролюючим органом пені та штрафів за несвоєчасну сплату внесків за попередні періоди та зарахуванням коштів, що надійшли згідно платіжних доручень відповідно до п. 6 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Щодо квитанцій про сплату єдиного внеску у 2018 році, то такі платежі здійснені у квітні 2018 року, липні 2018 року, жовтні 2018 року, січні 2019 року та не можуть обґрунтовувати відсутність боргу станом на 02.02.2018 року, оскільки проведені пізніше.

Згідно даних інформаційної системи контролюючого органу, сума заборгованості позивача зі сплати єдиного внеску станом на час формування вимоги складалась з сум нарахованих штрафних санкцій за невчасну сплату платежу, пені та збільшення суми недоїмки на підставі поданого звіту.

Згідно інтегрованої картки платника податку для фізичних осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, станом на 02.02.2019 у позивача є недоїмка в розмірі 7314 грн 85 коп., що складається з суми недоїмки за попередні періоди в сумі 5202,85 грн та 2112 грн нараховано за поточний період (штрафні санкції).

Відтак, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника.

Суд також не взяв до уваги твердження позивача про те, що вимога про сплату єдиного соціального внеску приймається лише на підставі документальної перевірки, за результатами якої складається акт та приймається рішення, оскільки така вимога формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI.)

Виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (п. 2 ст. 2 Закону № 2464-VI).

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI та підпунктом 3 пункту 1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449) передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 5 розділу IV Інструкції № 449 передбачено, що зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску; платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до розділу ІІІ Інструкції № 449 для платників, зазначених у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 22 відсотків суми, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 № 435, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905, (далі - Порядок № 435) передбачено, що ФОП, у т.ч. ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова». Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Згідно з вимогами Закону № 2464-VI та Інструкції № 449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).

Таким чином, ФОП, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI для зазначеної категорії платників встановлена обовязкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22 % бази нарахування.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Статтею 6 Закону № 2464-VI визначено обовязок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно вимог п.п. 6, 7 ст. 13 Закону № 2464-VI та розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону № 2464-VI та пункту 3 Розділу VI цієї Інструкції визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Згідно п. 8 розділу VI Інструкції у разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з дод. 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Як встановлено судом (а.с. 24, 25), позивач самостійно нарахувала і сплатила у 2015 році 5293,88 грн єдиного внеску; на кінець року у неї була переплата 17 копійок.

Надалі, у січні 2016 вона надіслала до податкового органу рекомендованою кореспонденцію із врученням «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на 2015 рік», до якого додано додаток № 2 «Нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування».

Із вказаного додатку видно, що позивач вказала вищезазначену суму 5293,88 коп (нарахованою за 2015 рік) з розбивкою по місяцях і по кварталах; вказана сума є сплаченою позивачем за 2015 рік відповідно до платіжних доручень.

Натомість, відповідач вважав, що вказала сума є додатково задекларованою позивачем і відніс цю суму до боргу позивача.

Підставою для цього представник відповідача вказала, що позивач надсилала разом зі Звітом Таблицю 1, а не Таблицю 2, що стало підставою для нарахування додатково позивачу сум єдиного внеску.

Разом з тим, представник позивач додав до суду копії надісланих до податкового органу документів, що підтверджують докази того, що позивач надсилала саме Таблицю 2.

Вказаних доводів представник відповідача не спростувала, вказала, що такі докази у податкового органу відсутні.

Відтак, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подану позивачем звітність та документи про сплату єдиного внеску, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що податковим органом неправомірно повторно (на підставі зазначеного вище Звіту) внесено до інтегрованої картки позивача сплачені неї суми за 2015 рік як борг; на вказану суму нараховано штрафні санкції і, у звязку з цим винесено оскаржувану позивачем вимогу про сплату боргу (недоїмки).

З огляду на зазначене, заборгованість у відповідача зі сплати єдиного внеску відсутня, відтак оскаржувана вимога винесена відповідачем неправомірно, у звязку з чим є підстави для її скасування.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на те, що вимога про зобовязати ГУ ДФС у Львівській області відкликати цю вимогу з Франківського відділу ДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області є надлишковою.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року в адміністративній справі № 1.380.2019.000688 скасувати.

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати протиправною і скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Львівській області від 02.02.2018 № Ф-6735-17 У на суму 7314,85 грн.

Зобовязати Головне управління ДФС у Львівській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_4 (79013, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) шляхом внесення запису про відсутність боргу та штрафних санкцій за платежем «Єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування» станом на 31.01.2018.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_1
Постанова складена у повному обсязі 04 жовтня 2019 року.