Справа № 683/1714/19
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 683/1714/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сагайдак І.М.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

07 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Курка О. П. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Яцишена Вадима Миколайовича на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 серпня 2019 року (ухвалене в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Яцишена Вадима Миколайовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Яцишена Вадима Миколайовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що адміністративного правопорушення, а саме здійснення стоянки в місці виїзду з прилеглої території, чим унеможливив би виїзд службового транспорту з території ПАТ "Укртелеком" не вчиняв, а тому відповідачем протиправно винесено оскаржувану постанову.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 серпня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.

30 вересня 2019 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Сторони в судове засідання не з`явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Колегія суддів зазначає, що норми ст. 286 КАС України визначають особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Так, згідно з ч. 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Враховуючи, що розгляд справи призначено у межах десятиденного терміну з моменту надходження справи до суду апеляційної інстанції, а також те, що сторони були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що було винесено протокольну ухвалу від 02.10.2019 року.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Статтею 243 КАС України передбачено порядок ухвалення судових рішень.

Так, відповідно до ч. 4 вказаної статті судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Тому, з урахуванням ст.ст. 243 та 286 КАС України, постанова суду буде складена в межах 10 денного строку розгляду даної справи, який вираховується з 27.09.2019 року - час винесення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що 14 червня 2019 року інспектором роти №2 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Яцишеним Вадимом Миколайовичем винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1230077, відповідно до якої 14 червня 2019 року біля 12:15год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "VOLKSWAGEN CADDY", реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив стоянку в місці з прилеглої території, чим унеможливив виїзд службового транспорту з території ПАТ «Укртелеком», чим порушив вимоги п.15.10 «д» Правил дорожнього руху.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду для її скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами статті 14 Закону України від 30.06.1993р. № 3353 «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За правилами п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.1. ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 3 статті 122 КУпАП визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, колегія суддів враховує наступне.

Апелянт як на правомірність своїх дій під час винесення оскаржуваної постанови зазначає про те, що 14.06.2019 року о 12 год..03 хв. на лінію "102" надійшов виклик про те, що автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, д.н.з. НОМЕР_1 перекрив проїзд, порушуючи вимоги ПДР України, біля ПАТ "Укртелеком" у м. Хмельницькому.

Прибувши на місце виклику, інспектором патрульної поліції лейтенантом поліції Яцишеним В.М. було виявлено, що позивач керуючи автомобілем VOLKSWAGEN CADDY, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив стоянку в місці з прилеглої території, чим унеможливив виїзд службового транспорту з території ПАТ «Укртелеком», тим самим порушив вимоги п.15.10.д Правил дорожнього руху.

За наслідком чого було складено спірну постанову.

Досліджуючи обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне надати оцінку щодо факту скоєння правопорушення позивачем, а також дослідити докази які належним чином підтверджують вину позивача та факт порушення норм ПДР, а саме здійснення стоянки в місці виїзду з прилеглої території, чим унеможливив виїзд службового транспорту з території ПАТ "Укртелеком"

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У статті 283 КУпАП закріплено вимоги до змісту постанови про адміністративне правопорушення зазначено, де повинні міститися: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. У постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, вказуються відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З аналізу зазначених правових норм можна зробити висновок, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пункт 1.10 Правил дорожнього руху передбачає, що стоянка - це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Зупинкою є припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Пунктом 15.10 «д» Правил дорожнього руху вбачається, що стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач зазначає про те, що о 12 год.03 хв. на лінію "102" надійшов виклик про те, що автомобіль VOLKSWAGEN CADDY, д.н.з. НОМЕР_1 перекрив проїзд, порушуючи вимоги ПДР України, біля ПАТ "Укртелеком" у м. Хмельницькому та через 8 хвилин після виклику екіпаж поліції прибув на місце вчинення позивачем правопорушення. Тому на переконання апелянта проміжок часу між викликом, який поступив на лінію "102" та часом прибуття на місце вчинення правопорушення склав 8 хвилин, що свідчить про те, що позивач здійснив саме стоянку, а не зупинку транспортного засобу.

Як доказ по справі, відповідачем надано матеріали відеозйомки, які складаються з двох частин, фотофіксацію, витяг із системи централізованого управління нарядами поліції "Цунамі" та постанову серії ЕАВ №1230077 від 14 червня 2019 року.

Разом з тим, суд зауважує, що ні на відеозаписах, ні на фотознімках наданих відповідачем, достеменно не відображено час та тривалість розташування транспортного засобу по вул. Проскурівського підпілля , 34 , в м. Хмельницькому, у зв`язку з чим достовірно неможливо встановити факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого п. 5.10 "д" ПДР України, а саме здійснення стоянки, а не зупинки.

Крім того, вищевказаний витяг також не фіксує з якого питання та у зв`язку з яким правопорушенням було здійснено вказаний виїзд, що також не підтверджує факт порушення позивачем правил дорожнього руху, а саме здійснення позивачем стоянки в місці виїзду з прилеглої території, чим унеможливив би виїзд службового транспорту з території ПАТ "Укртелеком".

Також, колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять жодного доказу який би фіксував час за який екіпаж патрульної поліції прибув на місце виклику та відстань яку проїхала патрульна машина до місця вчинення правопорушення, що як доказ мало б підтверджувати факт стоянки позивача, а не зупинки.

Згідно ч. 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В силу ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

В свою чергу, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить відомості щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення визначеного п.15.10 "д" ПДР України, якою визначено, що стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створив перешкоду для руху пішоходів.

Тобто, суд зазначає, що під дію вказаного пункту підпадають дії водія, який здійснив стоянку таким чином, що унеможливив рух інших транспортних засобів.

Однак, як вбачається з відеозапису нагрудної камери поліцейського (01 хв. 55 сек. запису), під час оформлення постанови відносно позивача з воріт території ПАТ "Укртелеком" безперешкодно виїхав легковий автомобіль, що свідчить про те, що автомобіль позивача не створював перешкод для виїзд службового транспорту із ПТ "Укртелеком" та пішоходів.

Тобто, на переконання колегії суддів дії ОСОБА_1 за наявності та доведеності могли б підпадати під вимоги п.п. "и" п.15.9, або п.п. "а" п.15.10 ПДР України, але аж ніяк під п.п. "д"п.15.10 ПДР України.

Судом встановлено, що в даному випадку єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є постанова у справі про адміністративне правопорушення,

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, як на доказ на покази свідків, з огляду на насупне.

Суд зауважує, що з відеозапису з нагрудної камери поліцейського не вбачається відбирання інспекторами показів свідків під час складання постанови про адміністративне правопорушення.

Також, письмові пояснення свідка щодо часу на який був припинений рух автомобіля суттєво відрізняються від пояснень, які він давав на відеокамеру. Тоді як позивач послідовно стверджував, що здійснив саме зупинку.

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, наявні в матеріалах справи докази не підтверджують тієї обставини, що 14 червня 2019 року за наведених вище обставин позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, а саме здійснення стоянки, а не зупинки.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення є необґрунтованими, оскільки відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови суду не було надано жодних доказів на підтвердження власної позиції. Тобто, відповідачем, як посадовою особою суб`єкта владних повноважень рішення якого оскаржується, до суду не було надано жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що скільки при розгляді справи відповідачем не було доведено обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, а тому постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1230077 від 14.06.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Яцишена Вадима Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Курко О. П. Біла Л.М.