Справа № 520/7195/19
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2019 р. № 520/7195/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шляхової О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо невірного нарахування мені щомісячного довічного утримання в розмірі 88% суддівської винагороди судді на відповідній посаді на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківської області від 17.08.2018 року за № 04-52/492. від 28.12.2018 року за № 733 та від 23.01.2019 року за № 110, починаючи з 18.08.2018 року;

- зобов'язати Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити зарахування мені до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді 24 роки 11 місяців 18 днів, також: час моєї роботи на посаді старшого консультанта по судовій роботі управління юстиції Луганської області Міністерства юстиції У країни з 11.07.1987 року по 28.10.1988 року та половину строку денного навчання в Харківському юридичному інституті в період з 01.09.1981 року по 01.07.1985 року, що в загалом складає 28 років 02 місяці 01 дні та провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від суддівської винагороди судді на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

- зобов'язати Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити перерахунок та виплату мені щомісячного грошового утримання у розмірі 90% суддівської винагороди судді на відповідній посаді, починаючи з 18.08.2018 року без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Вищої ради юстиції від 19.12.2016 №3262/0/15-16 позивача звільнено з посади судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у зв'язку з поданням заяви про відставку. На виконання вказаного рішення, наказом голови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.12.2016 її відраховано зі штату суду. 21.12.2016 року вона звернулася з заявою до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про нарахування їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, надавши довідку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, в якій їй було обраховано стаж, який надає право на відставку та нарахування довічного грошового утримання судді - 28 років 02 місяця 01 днів. Тобто, вона має право на нарахування довічного грошового утримання в розмірі 90% її заробітної плати на посаді судді. Але відповідачем було нараховано їй довічне грошове утримання у розмірі 88% (не зараховано до суддівського стажу час її роботи на посаді старшого консультанта по судовій роботі відділу юстиції управління юстиції Луганської області з 11.07.1987 по 28.10.1988 та половину строку денного навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1981 по 01.07.1985), у зв'язку з чим вона звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з відповідним позовом, який було задоволено постановою суду від 24.07.2017р. та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу довічного грошового утримання в розмірі 90%. Відповідач виконав рішення суду, але з 18.08.2018 року змінив розрахунок розміру довічного грошового утримання та почав нараховувати його в розмірі 88%. Позивач вважає дії відповідача щодо обрахування суддівського стажу протиправним, у зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі в порядку, передбаченому ст.263 КАС України, та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, та отримана ним.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці він керувався нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, яким визначено роботи на посадах, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді. Вказаний перелік є вичерпним. З урахуванням спеціального стажу позивачу було призначено щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 здійснено заміну відповідача - Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, Харківська обл., місто Харків, майдан Свободи, Держпрм, 3 під., 2 пов.).

Відповідно до п.2 ч.1ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи заяв по суті справи, докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

В даній справі спірним є питання обрахування спеціального стажу позивача, який надає їй право на нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Судом встановлено, що позивача - ОСОБА_1, рішенням Вищої ради юстиції №332642/0/15-16 від 19.12.2016 року звільнено з посади судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Наказом голови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.12.2016 року ОСОБА_1 відраховано зі штату Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Позивач перебувала на обліку в Індустріальному об'єднаному управління Пенсійного фонду України м. Харкова та з 18.07.2016 року отримувала пенсію за віком.

22.12.2016 року позивач звернулася до органу ПФУ із заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Розпорядженням від 29.12.2016 №854961 ОСОБА_1 було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та здійснений відповідний перерахунок у зв'язку з переходом з одного виду пенсії на інший. При цьому відповідачем було нараховано ОСОБА_1 довічне грошове утримання у розмірі 88% її заробітної плати на посаді судді, виходячи зі стажу 24 роки 11 місяців 18 днів.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.07.2017 року по справі №644/3811/17, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.10.2017 року, позов ОСОБА_1 до Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо невірного нарахування ОСОБА_1 щомісячного довічного утримання в розмірі 88% від її заробітної плати на посаді судді без зарахування до судового стажу періоду роботи на посаді старшого консультанта по судовій роботі відділу юстиції Луганської області Міністерства юстиції України і половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу та не здійснено перерахунку щомісячного довічного утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області №04-50/336 від 16.06.2017 року.

Зобов'язано Індустріальне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді з включенням суми матеріальної допомоги, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання - 22.12.2016 року - на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківської області №04-50/336 від 16.06.2017 року, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 28 років 02 місяця 01 днів, визначеного у довідці Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.12.2016 року про розрахунок стажу судді, починаючи з 22 грудня 2016 року без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.07.2017 року по справі №644/3811/17 було встановлено наступні обставини.

Вперше позивач була обрана суддею 01.08.1985 року. Вдруге позивач ОСОБА_1 обиралася суддею 29.03.1993 року.

Пунктом 11 розділу XIII Перехідні положення" Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

Частиною 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 405-ХІ, встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862- XII, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді . За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного утримання збільшується на 2 % заробітку, але не більше ніж 90% заробітку судді.

Позивач працювала на посаді старшого консультанта по судовій роботі відділу юстиції управління юстиції Луганської області з 11.07.1987 року по 28.10.1988 року, що складає 1 рік 3 місяці 17 днів.

На зазначену посаду позивач була призначена з посади судді Первомайського міського суду Луганської області та її посада була пов'язана з керівництвом та контролем за діяльністю місцевих судів.

Половина строку денного навчання в Харківському юридичному інституті, де позивач навчалася в період з 01.09.1981 року по 01.07.1985 року, складає - 1 рік 11 місяців.

Тобто, стаж позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання складає 28 років 02 місяця 01 днів, а не 24 роки 11 місяців 18 днів, як обраховано відповідачем і щомісячне довічне грошове утримання повинно бути нараховане в розмірі 90% заробітної плати позивача на посаді судді. Тому, дії відповідача в частині нарахування щомісячного довічного утримання в розмірі 88% від її заробітної плати на посаді судді без зарахування до судового стажу періоду роботи на посаді старшого консультанта по судовій роботі відділу юстиції Луганської області Міністерства юстиції України і половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу слід вважати протиправними.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд зазначає, що преюдиція - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, означає, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Таким чином, суд зазначає, що обставини, встановлені Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.07.2017 року по справі №644/3811/17, яка набрала законної сили, в рамках розгляду даної справи повторно не підлягають доказуванню.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Суб'єктами, на яких поширюється обов'язковість судових рішень, являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадових чи службових осіб та громадян.

Зазначене рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова набрало законної сили 04 жовтня 2017 року та було виконано Індустріальним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова шляхом здійснення 31.07.2017 року перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1 в розмірі 90 відсотків заробітної плати, що підтверджується протоколом призначення пенсії, наданого відповідачем разом з відзивом на позов.

Судом на підставі протоколів призначення пенсії встановлено, що 17.08.2018 року Індустріальним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова здійснено перерахунок довічного грошового утримання позивача в розмірі 88% заробітної плати, виходячи із стажу роботи на посаді судді - 24 роки 11 місяців 18 днів.

04.02.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила роз'яснити, з яких підстав ПФУ встановило їй розмір щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 88% заробітної плати замість 90%, встановлених судовим рішенням.

Листом від 18.02.2019 №2213/1606 відповідач повідомив заявнику, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.07.2017 року по справі №644/3811/17 є незрозумілим для управління в частині порядку його виконання, у зв'язку з чим звернулося до суду з заявою про роз'яснення судового рішення.

08.04.2019 року позивач повторно звернулася до відповідача з вищевказаним питанням.

Відповідач листом від 25.04.2019 року №5704/46-02-03 повідомив позивачу, що управління ще не отримано ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.03.2019 року, та вона не набрала законної сили.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.03.2019 року по справі №644/3811/17 було відмовлено відповідачу по справі в задоволенні заяви про роз'яснення постанови суду від 24.07.2017 року. Ухвала набрала законної сили 03.04.2019 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем виконувалось вищезазначене рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова до здійснення 17.08.2018 року перерахунку, при якому довічне грошове утримання позивача було розраховано у розмірі 88 % заробітної плати судді, виходячи зі спеціального стажу роботи на посаді судді - 24 роки 11 місяців 18 днів.

Суд вважає, що дана позиція відповідача є неправомірною.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними нормами законодавства.

На момент виходу позивача у відставку та призначення їй щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402), який набрав чинності 30.06.2016 року.

В ч. 3 ст. 142 "Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці" (у редакції Закону № 1798-VIII від 21.12.2016, яка діяла на час звернення позивача з заявою про перерахунок) в частині перерахунку розміру щомісячного довічного грошового забезпечення зазначено: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, у Розділі XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402 передбачено певні особливості визначення розміру суддівського винагороди та, відповідно, розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Отже, спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у рішенні від 01.11.2018 року по справі №0640/3835/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/52/18).

Відповідно до положень ч.1 ст.135 Закону № 2453 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 ст. 141 Закону № 2453, в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (далі - Закон №2862).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 ч.4 ст.43 Закону №2862 передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з частиною четвертою статті 43 Закону № 2453, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Крім того, згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Суд звертає увагу на те, що право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, виходячи зі стажу роботи на посаді судді - 28 років 01 місяця 26 днів, було встановлено Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.07.2017 року по справі №644/3811/17.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ст.ст.21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини шостої статті 47 та пункту 8 частини четвертої статті 48 Закону № 2453 незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов'язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні Ради суддів України «Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку» від 13 березня 2015 року № 20.

Суд також виходить з того, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

Суд вважає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з'ясовується) Вищою радою юстиції при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі № 541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі №686/10100/15-а.

Суд зазначає, що загальний стаж роботи позивача, який дає їй право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановлений Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.07.2017 року по справі №644/3811/17, становить 28 років 01 місяця 26 днів, що дає право позивачу на виплату щомісячного довічного утримання судді у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до Закону №2453.

Також, позивачем надавались до органу ПФУ довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківської області від 17.08.2018 року за № 04-52/492, від 28.12.2018 року за № 733 та від 23.01.2019 року за № 110 у зв'язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді.

Процедура подання документів для перерахунку щомісячного грошового утримання визначається Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008р. №3-1, відповідно до пунктів 3, 4 Розділу 2 якого, звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Відповідачем було здійснено перерахунки щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно поданих позивачем довідок, але у розмірі 88%, замість 90% суддівської винагороди судді, без врахування встановленого судовим рішенням спеціального стажу позивача - 28 років 01 місяця 26 днів.

Таким чином, з урахуванням встановлених Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.07.2017 року по справі №644/3811/17 обставин щодо визначення спеціального стажу позивача, суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача буде задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача здійснити позивачеві розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, виходячи зі спеціального стажу - 28 років 01 місяця 26 днів, а також здійснення відповідного перерахунку та виплати довічного грошового утримання судді, з урахуванням раніше виплачених сум, з дня, наступного за днем здійснення відповідачем перерахунку щомісячного грошового утримання у розмірі 88%, - з 18.08.2018 року.

В частині визнання дій відповідача протиправними, позов не підлягає задоволенню, оскільки зазначена вимога, згідно ч.1 ст. 5 КАС України, не є належним способом захисту прав позивача.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв'язку з частковим задоволенням позову, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 768,40грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-11, 14, 72, 77, 139, 243-246, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, Держпром, 3 під'їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, Харківська обл., місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов.) здійснити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від суддівської винагороди судді, виходячи зі стажу роботи на посаді судді - 28 років 01 місяця 26 днів, без обчислення граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, Харківська обл., місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов.) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) щомісячного грошового утримання у розмірі 90% суддівської винагороди судді, починаючи з 18.08.2018 року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ( , 61022, Харківська обл., місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов.) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2019 року.

Суддя Шляхова О.М.