Справа № 826/16335/16
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Концерну "Військторгсервіс" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Концерн "Військторгсервіс" (далі-позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.09.2016, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 90711,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення від 08 квітня 2019 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було порушено принципи адміністративного судочинства, передбачені п.п.2,4 п. 3 ст. 2 КАС України, що призвело до неповного з'ясування судом значущих для справи обставин та винесення неправомірного рішення.

Також, апелянт вказує на те, що, маючи сумніви щодо показань свідка, суд першої інстанції мав право призначити почеркознавчу експертизу наданих документів для підтвердження або спростовування належності підписів на первинній документації ОСОБА_2, чого зроблено не було.

23.09.2019 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від відповідача, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що рішення винесене без порушення норм матеріального та процесуального права, а вимоги апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, у період з 22.08.2016 по 29.08.2016 податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку Концерну «Військторгсервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства України по проведених фінансово-господарських операціях за період з 01.01.2016 по 01.06.2016 щодо правильності нарахування та сплати до бюджету України податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства при проведенні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Варуна Торг».

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено Акт № 144/26-15-14-07-02-10/33689922 від 05.09.2016.

Відповідно до зазначеного акту перевірки контролюючим органом встановлено порушення платником податків, зокрема, п.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 90711,00 грн за лютий 2016 року.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 13.09.2016, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 90711,00 грн.

Вказані обставини зумовили звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується і колегія суддів.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) (нижче альтернативно - Кодекс або ПК України або повністю назва), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Так, згідно з підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, якщо отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки, винесену ними відповідно до закону.

В силу підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється з підстави, якщо контролюючим органом вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня здійснено перевірку документів обов'язкової звітності платника податків або матеріалів документальної перевірки, проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з'ясування під час перевірки питань, що повинні бути з'ясовані під час перевірки для винесення об'єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Наказ про проведення документальної позапланової перевірки в цьому випадку приймається контролюючим органом вищого рівня лише у тому разі, коли стосовно посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня, які проводили документальну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 17.08.2016 начальником Головного управління ДФС у місті Києві Демченко Л.Д. прийнято наказ № 5145 щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки Концерн «Військторгсервіс».

Як вбачається зі змісту вказаного наказу перевірка призначена на підставі п.п. 78.1.11 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 13.06.2016 по справі № 755/2751/15-к. Предметом перевірки стали господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Варуна Торг»

За наслідками проведення з 22.08.2016 по 29.08.2016 документальної позапланової виїзної перевірки Концерну «Військторгсервіс» головним державним ревізоро-інспектором Скрипкою Н.Ю. було складено Акт № 144/26-15-14-07-02-10/33689922 від 05.09.2016, який, в свою чергу, став підставою для прийняття ГУ ДФС у м.Києві спірного податкового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, між позивачем (покупець) та ТОВ «Варуна Торг» (постачальник) укладено договір поставки №80216 від 08.02.2016 (далі - Договір). Відповідно до п.1 Договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар - 31100 шт. фуфайок з короткими рукавами з полотна бавовняного оливкового кольору вартістю 61,22 грн/шт. та 4000 фуфайок (тільників) з полотна трикотажного з блакитними смугами вартістю 117,00 грн/шт.

Відповідно до п.3.2 Договору загальна ціна товару, що постачається, складає 2372000,00 грн з ПДВ.

На підтвердження реальності зазначеного договору позивачем долучено до матеріалів справи рахунок на оплату по замовленню № 112 на суму 2372000,00 грн. та видаткові накладні на товар:

- №112 - фуфайка (тільник) з полотна трикотажного з блакитними смугами у кількості 2000 шт. на суму 234000,00 грн з ПДВ;

- №113 - фуфайка (тільник) з полотна трикотажного з блакитними смугами у кількості 2000 шт. на суму 234000,00 грн з ПДВ;

- №114 - фуфайка з короткими рукавами з полотна бавовняного оливкового кольору у кількості 6000 шт. на суму 367378,00 грн з ПДВ;

- №115 - фуфайка з короткими рукавами з полотна бавовняного оливкового кольору у кількості 10 000 шт. на суму 612200 грн з ПДВ;

- №116 - фуфайка з короткими рукавами з полотна бавовняного оливкового кольору у кількості 15 100 шт. на суму 924422,00 грн з ПДВ.

На підтвердження подальшої реалізації товару позивачем долучено до матеріалів справи договір про поставку для державних потреб матеріально - технічних засобів речової служби від 02.11.2015 року №286/3/15/559, рознарядку Міністерства оборони України за специфікацією, повідомлення - підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, оплачених у централізованому порядку.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на неповне з'ясування обставин справи, що мають вирішальне значення, зокрема, судом помилково надана оцінка дійсності договору поставки від 08.02.2016, що базувалася на правдивості наданих свідком суперечних показань.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наведені доводи, дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість таких сумнівів позивача, та погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Господарська діяльність визначена підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 44.1 статті 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Положеннями ПК України закріплено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду.

Відповідно до п.138.2 ст.138 вказаного Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України).

Колегія вважає за необхідне зазначити, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Так, згідно статті 1 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Разом з тим, за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Отже, з метою підтвердження реальності спірних господарських операцій, суду необхідно дослідити не лише наявність або відсутність відповідних первинних документів, але й їх форму та зміст, фактичне здійснення оподатковуваних операцій позивача з контрагентами.

Відтак, при вирішенні справи слід звернути увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій позивача, на підставі яких ним сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000106 від 04.12.2015 р., встановлено, що ТОВ «Варуна Торг» було зареєстровано на підставних осіб з метою прикриття незаконної діяльності, шляхом використання їх реквізитів та банківських рахунків у злочинних схемах зі створення штучної документальної видимості здійснення фінансово-господарських операцій для незаконного завищення витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість підприємствам реального сектору економіки. Допитана по кримінальному провадженню засновник та директор ТОВ «Варуна Торг» ОСОБА_2 пояснила, що зареєструвала вказане підприємство на прохання невстановленої особи, від якої щомісячно отримувала грошову винагороду в розмірі 3000,00 грн., на посаді директора працювала «номінально», господарську діяльність не здійснювала, фінансово-господарські документи та податкові декларації не підписувала.

Згодом, на виконання ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2017 р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом допитано в якості свідка в адміністративній справі № 826/16334/16 ОСОБА_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, на предмет створення ТОВ «Варуна Торг», його господарської діяльності, взаємовідносин з концерном «Військторгсервіс», а саме: чи укладалися договори з вказаним підприємством, яким чином здійснювалися поставки товарів, хто транспортував товар, чи підписувалися первинні документи ОСОБА_2, чи було виконано договір від 08.02.2016 р. тощо.

Під час допиту ОСОБА_2 всупереч вищезазначеним письмовим свідченням про непричетність до створення та діяльності ТОВ «Варуна Торг» пояснила, що у листопаді 2015 року приїхала до Києва та придбала ТОВ «Варуна Торг» у громадянина ОСОБА_3. Договір купівлі-продажу статутного капіталу не посвідчувався. Де саме відбувалося укладання договору - не пам'ятає. В лютому 2016 року (точну дату не пам'ятає) уклала договір з концерном «Віськторгсервіс» на поставку фуфайок та тільників. Виконавши зобов'язання за договором поставки, отримала кошти за товар, після чого вказане підприємство продала через мережу інтернет разом із документацією по вказаній угоді. Ведення бухгалтерського обліку зі слів ОСОБА_2 вона здійснювала самостійно, при цьому відповідна освіта у неї відсутня. Отримувала мінімальну заробітну плату шляхом отримання коштів у касі Товариства. Всі документи стосовно угоди з позивачем зі сторони ТОВ «Варуна Торг» підписувалися особисто нею ж.

Також, ОСОБА_2 пояснила, що придбавала товар, який постачала концерну «Військторгсервіс», в мережі інтернет, у фізичних осіб-підприємців. Прізвищ та контактних даних не пам'ятає, документів, що підтверджують вказану інформацію, немає. Даних про осіб, які перевозили вказаний товар, також не пам'ятає, знаходила їх в мережі інтернет. Окрім того, ОСОБА_2 знає лише імена осіб, які у неї працювали, розміри їхніх заробітних плат теж не пам'ятає. Кому продала вказане товариство після виконання договору поставки ОСОБА_2 з її слів забула.

При цьому, даючи свідчення, ОСОБА_2 неодноразово плуталася у відповідях, на питання суду щодо угоди з концерном та первинних документів давала різні відповіді, на багато запитань не могла надати відповіді, посилаючись на те, що не пам'ятає, зокрема не змогла пояснити хто знайшов контрагента за договором, скільки було поставок, у кого купувала товар, хто його перевозив, як підписувалися документи. При цьому неодноразово згадувала наявність товарно-транспортних накладних.

З огляду на характер та однотипність відповідей ОСОБА_2 на поставлені питання щодо взаємовідносин з позивачем, колегія суддів критично ставиться до наданих пояснень.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на відсутність у матеріалах справи доказів про перевезення товару, придбаного у ТОВ «Варуна Торг».

Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

На підставі викладеного, зважаючи що податкові накладні виписані від імені особи, яка заперечувала свою участь у створенні та діяльності цього підприємства, такі документи не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважною особою, а отже і посвідчувати факт придбання товарів. Відтак віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що господарські операції позивача з ТОВ «Варуна Торг» з постачання товару фактично не мали реального характеру, замовлення та постачання товару оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеним договором поставки.

Крім іншого, представник позивача під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції надав для долучення до матеріалів справи протокол №2 засідання Бюджетного комітету Концерну «Військторгсервіс» від 15.02.2016.

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що пропозиція ТОВ «Варуна Торг» з ціною з ПДВ - 61,22 грн присутніми головою комітету, членами комітету, та начальниками різних відділів визнана такою, що найбільше відповідає вимогам Концерну «Військторгсервіс».

Однак, досліджуючи зміст зазначеного документа, колегія суддів не знайшла жодних відомостей на підтвердження реальності здійснення господарської операції між позивачем та контрагентом ТОВ «Варуна-Торг».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Концерну "Військторгсервіс" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 02.10.2019 року.