Справа № 400/835/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/835/19

Категорія: 111031102 Головуючий в 1 інстанції: Устинов І.А.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту: 20.06.2019 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління (далі ГУ) ДФС у Миколаївській області з вимогою визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- від 29 червня 2016 року №5701-13, яким нараховано транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25 000 грн.;

- від 30 червня 2017 року №52-13, яким нараховано транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25 000 грн.;

- від 02 квітня 2018 року №0-1403, яким нараховано транспортний податок з фізичних осіб в сумі 16 666,67 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що звернувшись в лютому 2019 року до Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області з проханням перереєстрації свого транспортного засобу, йому було відмовлено мотивуючи тим, що його заборонено відчужувати і обтяжувачем виступає ГУ ДФС у Миколаївській області. Листом від 01 березня 2019 року №1310/10/14-29-13-01-13 Головне управління ДФС у Миколаївській області повідомило, що причиною виникнення заборгованості зі сплати податків стали податкові повідомлення - рішення від 29 червня 2016 року №5701-13, від 30 червня 2017 року №52-13 та від 02 квітня 2018 року №0-1403, копії яких відповідач надав позивачу.

З вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки порушують права позивача виходячи з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що основними критеріями для оподаткування легкових автомобілів є рік випуску автомобіля та його середньо ринкова вартість, яка відповідно до ст. 267 ПК України визначається Міністерством економіки та розвитку України. Автомобіль позивача 2016 року випуску підлягає оподаткуванню за 2017-2018 року. Щодо податкової адреси, на яку відповідач надіслав ОСОБА_1 оскаржувані рішення, то ГУ ДФС у Миколаївській області зазначає про те, що Згідно пп.58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається врученим фізичній особі, якщо воно вручено їй особисто чи її представнику, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. Позивачем не внесено змін до Державного реєстру фізичних осіб при зміні місця проживання, згідно бази даних ДРФО, чинною податковою адресою (місцем реєстрації) позивача була адреса: АДРЕСА_1 , куди і були направлені оскаржувані рішення.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення винесене ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області від 29 червня 2016 року №5701-13 та податкові повідомлення-рішення винесені ГУ ДФС у Миколаївській області від 30 червня 2017 року №52-13 та від 02 квітня 2018 року №0-1403.

В апеляційній скарзі ГУ ДФС у Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги:

- відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про державний реєстр фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів" від 01 січня 1996 року (втратив чинність 01 січня 2011 року) до обов`язків державної податкової інспекції належить лише своєчасно формувати та тримати в належному стані Державний реєстр. В той час як обов`язок фізичної особи - платника податків є подавати до державних податкових інспекцій по районах, районах у містах і містах без районного поділу відомості про зміну даних відповідно до частини третьої ст. 5 цього Закону протягом місяця з дня виникнення таких змін;

- податкове повідомлення-рішення форми "Ф" згідно вимог Наказу Міністерства фінансів "Про затвердження Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків" від 28 грудня 2015 року №1204 складається з корінця податкового повідомлення-рішення та податкового повідомлення-рішення. Отже, контролюючий орган зобов`язаний роздрукувати податкове повідомлення-рішення в одному примірнику та надіслати його платнику податків, а корінець податкового повідомлення-рішення залишити у контролюючого органу. Таким чином, суд дійшов хибного висновку про те, що оскільки податковий орган надав позивачу податкові повідомлення-рішення, а не їх корінці це може свідчити про не направлення їх ОСОБА_1 , як того передбачає порядок.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що в апеляційній скарзі не зазначається жодного аргументу та не надається жодного доказу на спростування обставин зазначених у адміністративному позові і лише формально цитуються загальні норми ПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДФС у Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на праві приватної власності у ОСОБА_1 з 19 жовтня 2016 року знаходяться автомобілі TOYOTA LAND CRUISER 200 2012, 2013 та 2016 року випуску з об`ємом двигуна 4 461 куб.м. (дизель).

В лютому 2019 року позивач звернувся до Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області з проханням перереєстрації свого транспортного засобу, але йому було відмовлено мотивуючи тим, що його заборонено відчужувати і обтяжувачем виступає ГУ ДФС у Миколаївській області.

З метою з`ясування причин накладення заборони відчуження представник позивача звернувся до ГУ ДФС у Миколаївській області.

Листом від 01 березня 2019 року №1310/10/14-29-13-01-13 ГУ ДФС у Миколаївській області повідомило, що причиною виникнення заборгованості зі сплати податків послугували податкові повідомлення - рішення від 29 червня 2016 року №5701-13, від 30 червня 2017 року №52-13 та від 02 квітня 2018 року №0-1403 та надано копії цих податкових повідомлень - рішень.

Листом від 01 березня 2019 року №1310/10/14-29-13-01-13 ГУ ДФС у Миколаївській області також вказало, що всі податкові зобов`язання за вказаними податковими повідомленнями - рішеннями узгоджені, оскільки надіслані на нібито податкову адресу позивача, відповідно до приписів п.58.3 ст. 58 ПК України.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню оскільки існує невідповідності таких рішень актам законодавства, а саме складання податкових повідомлень-рішень з зазначенням податкової адреси позивача не за останнім місцем реєстрації, надіслання вказаних податкових повідомлень-рішень не за належною адресою, таким чином з метою захисту порушених прав позивача існують всі об`єктивні причини для їх скасування.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ч.15.1 ст. 15, ч.45.1 ст. 45, ст. 58, п.14.1.157 ч.1 ст. 157, ст. 70, п.п.267.6.2. п.267.6. ст. 267 ПК України, які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 15.1 ст. 15 ПК України встановлено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до ст. 70 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків.

До Державного реєстру вносяться відомості про державну реєстрацію, реєстрацію та взяття на облік фізичних осіб - підприємців і осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. Такі відомості включають: дати, номери записів, свідоцтв та інших документів, а також підстави державної реєстрації, реєстрації та взяття на облік, припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності, інші реєстраційні дані; інформацію про державну реєстрацію, реєстрацію та взяття на облік змін у даних про особу, заміну чи продовження дії довідок про взяття на облік; місце провадження діяльності, телефони та іншу додаткову інформацію для зв`язку з фізичною особою - підприємцем чи особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність; види діяльності; громадянство та номер, що використовується під час оподаткування в країні громадянства, - для іноземців; системи оподаткування із зазначенням періодів її дії.

Органи державної реєстрації актів цивільного стану, органи внутрішніх справ, органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб зобов`язані подавати відповідним контролюючим органам інформацію щодо зміни даних, які включаються до облікової картки фізичної особи - платника податків, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця.

Порядок подання такої інформації та взаємодії суб`єктів інформаційних відносин визначається Кабінетом Міністрів України.

Про проведення державної реєстрації фізичної особи - платника податків у Державному реєстрі та внесення змін до даних, які містяться у Державному реєстрі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, інформує територіальний орган: за місцем обліку фізичної особи; за місцем проживання фізичної особи; за місцем отримання доходів чи місцезнаходженням іншого об`єкта оподаткування фізичної особи.

Відповідно до вимог п.14.1.157 ч.1 ст. 157 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно вимог ч.45.1 ст. 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень податкова адреса платника податків зазначена: АДРЕСА_2 .

При цьому, дослідивши матеріали справи судовою колегією встановлено, що відповідно до Паспорту НОМЕР_1 з 25 квітня 2008 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано Центральним РВ ММУ УМВС в Миколаївській області за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, органи державної реєстрації актів цивільного стану, органи внутрішніх справ, органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб в порушення вимог чинного законодавства не подали з моменту дії ПК України (01 січня 2011 року) податковому органу інформацію щодо зміни даних позивача, які відбулися 25 квітня 2008 року, що привело до винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень із зазначенням податкової адреси без врахування її змін, внесених Центральним РВ ММУ УМВС в Миколаївській області.

З урахуванням викладеного судова колегія не приймає до уваги доводи ГУ ДФС у Миколаївській області про те, що відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про державний реєстр фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів" від 01 січня 1996 року (втратив чинність 01 січня 2011 року) до обов`язків фізичної особи - платника податків входить подавати до державних податкових інспекцій по районах, районах у містах і містах без районного поділу відомості про зміну даних відповідно до частини третьої ст. 5 цього Закону протягом місяця з дня виникнення таких змін.

Так як, відповідно до матеріалів справи, вказаний Закону України "Про державний реєстр фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів" втратив чинність 01 січня 2011 року, а тому з моменту дії ПК України вказані обов`язки покладені не лише на позивача, а й на органи державної реєстрації актів цивільного стану, органи внутрішніх справ, органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб.

Більш того, судова колегія не приймає до уваги вказані доводи ГУ ДФС у Миколаївській області, оскільки ст. 5 Закону України "Про державний реєстр фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів" саме на державні органи покладає вимоги щодо надання до державних податкових інспекцій відомості про зміну даних для присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі.

Вказані зміни адреси реєстрації позивача відповідачем також не враховано при направленні позивачу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень на податкову адресу: АДРЕСА_2 .

Відповідно до приписів пп.267.6.2. п.267.6. ст. 267 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року)".

Пунктом 42.2 ст. 42 ПК України регламентовано, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до абз.2 п.58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказ Міністерства фінансів України 28 грудня 2015 року №1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за №124/28254, а саме п.3 р.III встановлено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 ст. 42 Кодексу.

Згідно ст. 58 ПК України у разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Враховуючи вказані норми, законодавство пов`язує виникнення у фізичної особи обов`язку сплатити грошове зобов`язання із фактом особистого вручення їй чи законному представникові податкового повідомлення-рішення або надсилання його рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцем проживання або останнім відомим місцезнаходженням.

Дослідивши матеріали справи судовою колегією встановлено, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву надає інформацію з бази "НАІС ДДАІ" МВС України, згідно якої адреса власника автомобілів TOYOTA LAND CRUISER 200 2012, 2013 та 2016 року випуску зазначена АДРЕСА_3 , що ставить під сумнів доводи апеляційної скарги про необізнаність податкового органу про зміну місцезнаходження, місця реєстрації (податкової адреси) позивача. (а.с. 35)

Таким чином, судова колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим позивачу, оскільки згідно вимог абз.2 п.58.3 ст. 58 ПК України вказані рішення були надіслані податковим органом на податкову адресу фізичної особи з повідомленням про вручення без врахування її зміни, які були відомі відповідачу.

На підставі викладеного судова колегія погоджується з судом першої інстанції щодо порушення відповідачем порядку надсилання позивачу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що, як наслідок, поклало на ОСОБА_1 неправомірні штрафні санкції та пеню за несвоєчасно сплачені податкові зобов`язання.

Також судова колегія не погоджується з доводами ГУ ДФС у Миколаївській області викладеними в Листі від 01 березня 2019 року №1310/10/14-29-13-01-13 про узгодженість податкових зобов`язань за вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, оскільки вони були надіслані на нібито податкову адресу позивача, відповідно до приписів п.58.3 ст. 58 ПК України.

При цьому, судова колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо невідповідності податкового повідомлення-рішення формі затвердженої наказом Міністерства фінансів України 28 грудня 2015 року №1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за №124/28254, з огляду на наступне.

Згідно п.1 р.ІІІ вищезазначеного наказу - структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках (податкове повідомлення-рішення за формою "Ф" - в одна примірнику) та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (виконуючому його обов`язки, його заступнику або уповноваженій особі контролюючого органу).

Форми податкових повідомлень - рішень затверджені зазначеним наказом. Згідно з яким податкове повідомлення - рішення форми "Ф" складається з корінця податкова повідомлення - рішення та податкового повідомлення - рішення. Отже, контролюючий орган зобов`язаний роздрукувати податкове повідомлення - рішення в одному примірна та надіслати його платнику податків, а корінець податкового повідомлення - рішення залишається у контролюючого органу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на його вимогу було отримано оригінали податкових повідомлень - рішення про визначення податкового зобов`язання з транспортного податку, які додані до позовної заяви, оскільки вони не були вручені ОСОБА_1 , були повернуті до податкового органу засобами поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання, отже зберігалися в ГУ ДФС у Миколаївській області.

При цьому, судова колегія зазначає, що підтвердженням направлення податкових повідомлень - рішень на адресу позивача є копії конвертів з довідками пошти про неможливість вручення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, які наявні в матеріалах справи.

Таким чином, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги ГУ ДФС у Миколаївській області про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що податковий орган надав представникові позивача на його вимогу податкові повідомлення - рішення, а не їх корінці, що свідчить про не направлення їх ОСОБА_1 , як того передбачає Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків та ПК України.

Однак, вказані обставини не спростовують правильного висновку суду першої інстанції щодо задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

За таких обставин, судова колегія доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 і, відповідно, необхідність їх задоволення.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2019 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.