Справа № 159/4800/19
Суддя: Логвинюк І. М.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 рокум. КовельСправа № 159/4800/19

Провадження № 2-а/159/153/19

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл. в складі:

головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судових засідань Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження (усного) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Ковельського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області, старшого лейтенанта поліції Данилюка Владислава Анатолійовича, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України, Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання дій відповідача - поліцейського - протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач 22.08.19 р. звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом, закладеним до відповідача - інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області ст. лейтенанта поліції Данилюка В.А.. Просить визнати дії останнього незаконними; визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову серії ДПО 18 № 321540 від 15.08.19 р. (далі - оскаржувана постанова) про притягнення його до адмінвідповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП; провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.08.19 р. він, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Гольф», н. з. НОМЕР_1 , по вул. Відродження в м. Ковелі Волинської області, був зупинений поліцейським - відповідачем у справі (далі - відповідач - поліцейський), який виніс щодо нього оскаржувану постанову. Зі змісту згідно останньої слідує, що він, керуючи вказаним вище автомобілем, користувався засобом зв`язку, тримаючи його у руках, у порушення вимог п. 2.9 «д» ПДР України. Зазначає, що, однак, відомості, вказані у оскаржуваній постанові, дійсності не відповідають. Винесення оскаржуваної постанови мало місце порушення вимог законодавства. Відповідач - поліцейський, зупинився його автомобіль, запитав, чи не заважає йому мобільний телефон. Причиною його зупинення відповідач - поліцейський пояснив тим, що має враження, ніби - то він під час керування т/з розмовляв по телефону. Доказів вчинення такого правопорушення відповідач - поліцейський йому не надав, йому була надана відповідь, що таких доказів немає. Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною. Покликаючись на судову практику, ч. 2 ст. 258 КУпАП, зазначає, що перед винесенням оскаржуваної постанови мав би бути складений протокол про адмінправопорушення. Покликаючись на ст. ст. 283, 276 КУпАП, рішення КС України від 26.05.15 р. № 5 - рп/2015, ч. 4 ст. 258, ст. ст. 276, 245, 268, 278, 279 КУпАП, зазначає, що його пояснення про те, що він під час руху не користувався мобільним телефоном, були проігноровані. Автомобіль обладнаний засобами зв`язку, що дозволяють вести перемови без допомоги рук. Коли він виявив бажання надати пояснення, таке йому було запропоновано викласти на внутрішньому документі, однак, він виклав його на чистому аркуші паперу. Його мобільний телефон знаходився на пасажирському сидінні. Покликаючись на ст. ст. 251, 7, 288 КУпАП, просить позов задовольнити.

22.08.19 р. було відкрито провадження у справі за ухвалою суду.

Вказану вище ухвалу суду (копію) та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачем - поліцейським отримано під розпис 29.08.19 р..

30.08.19 р. за ухвалою суду до участі у розгляді справи в якості співвідповідачів залучено ГУ НП у Волинській області (далі - відповідач - ГУ НП) та УПП ДПП НП України у Волинській області (далі - відповідач - УПП).

Вказану вище ухвалу суду (копію) та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачем - ГУ НП - отримано під розпис 11.09.19 р..

Вказану вище ухвалу суду (копію) та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачем - УПП ДПП - отримано під розпис 05.09.19 р..

За станом на 30.09.19 р. відзиву від відповідача - поліцейського та від відповідача - ГУ НП - на позовну заяву подано до суду не було.

06.09.19 р. до суду надійшов відзив відповідача - УПП - на позовну заяву, що не містить даних про надіслання його копії і доданих до нього документів та інших доказів іншим учасникам справи, обгрунтований тим, що відповідач - поліцейський не значиться у штаті його особового складу. Ним як юридичною особою та суб`єктом владних повноважень жодні дії щодо ОСОБА_1 не вчинялись та оскаржувана постанова не виносилась. Просить у задоволенні позову до нього відмовити у повному обсязі.

У судове засідання позивач не з`явився, хоча належно повідомлений. Причини неявки суду не повідомив. Попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач - поліцейський - у судове засідання не з`явився, хоча належно повідомлений. Про причини неявки суду не повідомив. Попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представники відповідача - ГУ НП - у судове засідання також не з`явився, хоча цей відповідач належно повідомлений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив.

Представники відповідача - УПП - у судове засідання також не з`явився, хоча цей відповідач також належно повідомлений. Про причини неявки свого представника суду не також повідомив.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з`явились.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справ про правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, покладено на органи Національної поліції.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов"язані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Як слідує із змісту ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобіганню правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді даної справи суд перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови на момент її винесення.

Ч. 2 ст. 122 КУпАП, дійсно, передбачає адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів за користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання) у виді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 425 грн..

Як вбачається зі змісту копії оскаржуваної постанови, вона винесена 15.08.19 р. у м. Ковелі Волинської області, по вул. Відродження відповідачем - поліцейським Ковельського ВП ГУ НП у Волинській області щодо позивача. У ній зазначено, що останній о 12 год. 15 хв. 15.08.19 р., там же, керуючи автомобілем марки «Фольксваген», н. з. НОМЕР_1 , користувався засобом зв`язку - мобільним телефоном, тримаючи його у руках, чим порушив п. 2.9 пп «д» ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП. До постанови додатків немає. Копія оскаржуваної постанови вручена особі під розпис.

Відповідно до змісту п. 2.9 пп «д» ПДР України, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП, вона визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пл . Верховного Суду від 23.12.05 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як вбачається із змісту ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що рунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як передбачено ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Жодних доказів винуватості позивача у вчиненні вказаного вище правопорушення, у оскаржуваній постанові не зазначено та таких у розпорядження суду не надано.

Крім того, суд враховує, що у копії оскаржуваної постанови про наявність такого додатка як пояснення, зазначено не відповідному рядку постанови та не особою, яка виносила оскаржувану постанову. Тому суд вважає, що додатків до оскаржуваної постанови немає і копію пояснення позивача, датованого 15.08.19 р., безадресного, в якості додатка до оскаржуваної постанови до уваги не приймає.

Аналізуючи текст постанови, суд відмічає, що Правилами дорожнього руху України передбачено відповідальності за порушення заборони під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці, а не у руках, як це відображено у тексті оскаржуваної постанови.

Разом з тим суд відмічає, доводи позивача у тій їх частині, що перед винесенням оскаржуваної постанови відповідач - поліцейський мав обов`язок скласти щодо нього протокол про адмінправопорушення, не мав права на винесення постави у місці зупинення та розгляду справи по суті, на увагу не заслуговують, так як не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол у справі про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких, зокрема, віднесено до компетенції Національної поліції.

Як слідує з положень ч. ч. 3 - 6 ст. 258 КУпАП, протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених ч. 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у т. ч. зафіксованих в автоматичному режимі. Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), згідно з Рішенням КС України від 22.12.10 р. N 23 - рп/2010 визнано (на час ухвалення рішення) частину шосту - на даний час - це є частина 7 - ст. 258 КУпАП, яка визначала, що у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

Як слідує зі змісту ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що, дійсно, відповідно до рішення КС України від 26.05.15 р. за конституційним поданням Уповноваженого ВР України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення КС України зазначив, що у ч. ч. 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Разом з тим, слід приймати до уваги, що зміни до ст. 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Нацполіції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.15 р. N 1 395 (далі - Інструкція), що зареєстровано в МЮ України 10.11.15 р. за N 1 408/27 853, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення КС України і цим нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи рішення КС України від 26.05.15 р., на які безпідставно покликається позивач у даній справі, повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених після 26.05.15 р., та вищевказаною Інструкцією.

Тобто хоча положенню ч. 1 цієї статті, дійсно, дано наведене позивачем у своїй позовній заяві офіційне тлумачення Рішенням КС України від 26.05.15 р. N 5 - рп/2015; однак, частиною 6 у наведеній вище редакції на час ухвалення КС України рішення від 26.05.15 р. N 5 - рп/2015 ст. 276 КУпАП доповнена не була.

На час же винесення оскаржуваної постанови ст. 276 КУпАП вже була доповнена частиною 6 у наведеній вище редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.15 р. N 596 - VIII.

КУпАП визначено правопорушення, що не потребують довготривалої процедури, їх перелік є вичерпний, коли особу можна притягти до адміністративної відповідальності безпосередньо на місці вчинення правопорушення. В усіх інших випадках розгляд справи провадиться за, серед іншого, місцем вчинення, коли складається протокол, збираються інші докази та протокол надсилається на розгляд уповноваженому органу.

Таким чином, підстав для висновку про неправомірність дій відповідача з приводу винесення оскаржуваної постанови без складання протоколу про адмінправопорушення та у місці зупинення т/з під керуванням позивача, немає.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, дійсно, 15.08.19 р. поліцейським, який перебуває у штаті співвідповідача - ГУ НП - було винесено щодо позивача оскаржувану постанову. Доказів винуватості позивача у вчиненні вказаного вище правопорушення у оскаржуваній постанові не наведено. У оскаржуваній постанові суть правопорушення як такого, що вчинене позивачем, викладена не відповідно до вимог ПДР України та чинного законодавства, так як використано термін, що не відповідає наведеному у ПДР України та КУпАП.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно - владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Ст. 213 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, як передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП відноситься до компетенції органів Національної поліції.

Працівники органів і підрозділів Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені органів Національної поліції і у цьому випадку не можуть виступати самостійними суб`єктами владних повноважень, тобто окремо від державного органу, посадовою особою якого вони є, виносячи одноособові рішення.

Тому, належним відповідачем як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, є відповідний орган Національної поліції.

Однак позивачем закладено позов до відповідача - поліцейського і подано додаткову заяву не про заміну неналежного відповідача - поліцейського належним - юридичною особою і суб`єктом владних повноважень, а про залучення іншого співвідповідача.

Тому позов до відповідача - поліцейського як закладений до неналежного відповідача до задоволення не підлягає у повному обсязі.

Щодо позову до відповідача - УПП - то, з огляду на те, що поліцейський, який виніс оскаржувану постанову, на час її винесення проходив службу у Ковельському ВП ГУ НП у Волинській області, а не у відповідача - УПП, тобто, не є його працівником. Жодних спірних правовідносин, що були б пов`язані з обставинами, викладеними позивачем у позовній заяві, між позивачем та відповідачем - УПП немає.

Тому з врахуванням змісту ст. 222 КУпАП, у задоволенні позовних вимог до такого відповідача слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю.

Враховуючи, що, з огляду на вищенаведене, таким чином поліцейським, який належить до штату співвідповідача - ГУ НП, при винесенні оскаржуваної постанови не дотримано вимог ст. 283 КУпАП в частині зазначення опису встановлених обставин, доцільно оскаржувану постанову скасувати, а справу про притягнення позивача до адмінвідповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП провадженням закрити, так як доказів вчинення ним цього адмінправопорушення не встановлено.

Таким чином позовні вимоги позивача задоволенню підлягають частково - лише в частині вимог, закладених до співвідповідача - ГУ НП, у чиєму штаті працює поліцейський, який виніс оскаржувану постанову.

За змістом ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вимога позивача про визнання дій відповідача - поліцейського, незаконними; про визнання оскаржуваної постанови протиправною, до задоволення, з огляду на положення ст. 286 КАС України, не підлягають, так як такі вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Тому суд вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови, закриття провадження у справі щодо позивача.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а тому підлягають стягненню із відповідача - ГУ НП у Волинській області.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 8, 55, ч. 2 ст. 19 Конституції України, п. 7 ч. 1 ст. 4, ст. 286 КАС України, ст. ст. 7, 9, ч. 2 ст. 122, ст. ст. 222, 245, 251, 252, 256, 268, 272, 278 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

У задоволенні позову до відповідача - інспектора сектору реагування патрульної поліції № 1 Ковельського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області, старшого лейтенанта поліції Данилюка Владислава Анатолійовича - відмовити у повному обсязі.

У задоволенні позову до відповідача - Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України - відмовити у повному обсязі.

Позовні вимоги до Головного управління Національної поліції у Волинській області задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДПО 18 № 321540, винесену 15.08.19 р. інспектором сектору реагування патрульної поліції № 1 Ковельського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області, старшим лейтенантом поліції Данилюком Владиславом Анатолійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 і накладення на останнього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі; провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області на доход держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн, 40 коп..

Постанова суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , і. н. НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач: інспектор сектору реагування патрульної поліції № 1 Ковельського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області, старший лейтенант поліції Данилюк Владислав Анатолійович, адреса: 45008, м. Ковель Волинської області, вул. Незалежності, 119 "а";

відповідач - Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту поліції Національної поліції України, юридична адреса: 43005, м. Луцьк, вул. Залізнична, 15;

представник відповідача - Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту поліції Національної поліції України, - Гаврилишин Тарас Іванович, паспорт серії НОМЕР_4 , адреса: 43005, м. Луцьк, вул. Залізнична, 15;

відповідач - Головне управління Національної поліції у Волинській області, юридична адреса: 43000, м. Луцьк, вул. Винниченка, 11.

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст рішення суду виготовлено 04.10.19 р..