Справа № 480/2886/19
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

С У М С Ь К И Й О К Р У Ж Н И Й А Д М І Н І С Т Р А Т И В Н И Й С У Д
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 р. Справа № 480/2886/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 просить в своїй позовній заяві суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Московськобобрицької сільської ради Лебединського району Сумської області за межами населених пунктів;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 03.04.2019 та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначеної у заяві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в квітні 2019 позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. Листом від 03.05.2019 № П-5357-2824/21-19 відповідач відмовив у наданні такого дозволу посилаючись на підстави, не передбачені нормами Земельного кодексу у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Представник відповідача 27.08.2019 подав до суду відзив у якому проти позовних вимог заперечує, просить відмовити в їх задоволенні та зазначив, що за інформацією наданою відділом у Лебединському районі ГУ Держеокадастру, землі, за рахунок яких планується надання земельної ділянки у власність частково відноситься до земель сільськогосподарського призначення - особисті підсобні господарства. Земельні ділянки були раніше виділені громадянам для ведення особистого підсобного господарства.

Також представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог у формі зобов`язання ГУ Держгеокадастру надати дозвіл на розробку проекту, оскільки це є виключними повноваженнями ГУ Держгеокадастру і суд не може втручатись у здійснення державним органом своїх дискреційних повноважень.

На вказаний відзив позивачем була надана відповідь, у якій останній із доводами наведеними у відзиві не погоджується, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.08.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем усунено недоліки позовної заяви у встановлений строк.

Ухвалою від 15.08.2019 відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач, представник відповідача в судове засідання не з`явилися. Від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про компенсацію судових витрат.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд частково задовольняє позовні вимоги, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Сумській області із заявою від 03.04.2019 (зареєстрована в ГУ Держгеокадастру 08.04.2019 за № П-5357/0/94-19) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Московськобобрицької сільської ради Лебединського району Сумської області (а.с. 32).

Листом від 03.05.2019 № П-5357-2824/21-19 відповідач повідомив ОСОБА_1 про неможливість задоволення поданої ним заяви з огляду на те, що землі, за рахунок яких планується надання земельної ділянки у власність частково відноситься до земель сільськогосподарського призначення - особисті підсобні господарства (а.с. 9).

Суд не погоджується із такими висновками ГУ Держгеокадастру, виходячи із наступного.

Особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, Земельним кодексом України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Лист ГУ Держгеокадастру 03.05.2019 № П-5357-2824/21-19 таких підстав взагалі не містить.

Крім того, правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 за № 1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.

При цьому, пунктом 123 Типової інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.

Отже, положеннями вказаних нормативно-правових актів передбачено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.

Тобто рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

В даному випадку позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру не із зверненням, а із відповідною заявою (клопотанням) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, за наслідками розгляду якої відповідач повинен був прийняти відповідне управлінське рішення у формі наказу, однак як свідчать матеріали справи лише направив позивачу відповідь у формі листа.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення ГУ Держгеокадастру у Сумській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.08.2019 по справі № 480/4298/18.

Таким чином лист ГУ Держгеокадастру від 03.05.2019 № П-5357-2824/21-19 не є належною відмовою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність.

Оскільки позивачем, з урахуванням норм Земельного Кодексу України, було подано відповідні документи, у відповідача не було правомірних підстав відхиляти клопотання про відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Однак, заважаючи на те, що ГУ Держгеокадастру не було прийнято рішення про відмову позивачу надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у формі наказу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною, скасувати відмову ГУ Держгеокадастру, викладену в листі від 03.05.2019 № П-5357-2824/21-19, у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Московськобобрицької сільської ради Лебединського району Сумської області; зобов`язати ГУ Держгеокадастру повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.04.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Московськобобрицької сільської ради Лебединського району Сумської області.

Щодо зави позивача про компенсацію судових витрат суд зазначає наступне.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 2 ст. 252 КАС України, заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати сторін та їхніх представників, пов`язаних із прибуттям до суду, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 135 КАС України визначено витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду. Витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

За приписами ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно зі ч. ч. 3, 4 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, законодавцем чітко визначено умови та проміжок часу для подання заяви та відповідних доказів, що підтверджують розмір понесених стороною судових витрат, які вона сплатила, а саме: така заява повинна подаватися: до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови надання стороною відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів.

Слід зазначити, що справа № 480/2886/19 розглянута за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

До ухвалення судового рішення у справі, позивач заявою від 25.09.2019 повідомив суд про наявність судових витрат позивача за результатами розгляду справи (а.с. 55).

В судовому засіданні представництво інтересів позивача здійснювалося представником позивача ОСОБА_2 .

На прибуття до Сумського окружного адміністративного суду з с. Будилки Лебединського району Сумської області 25.09.2019 представником було здійснено витрати в сумі 45,92 грн.

На підтвердження витрат позивачем надано квитки за проїзд на автобус з с. Будилка до м. Суми, на проїзд маршрутним таксі по м. Суми та проїзд на автобус з м. Суми до с. Будилка.

Враховуючи вищевикладене, розмір документально підтверджених витрат представника позивача на переїзд до іншого населеного пункту для участі в судовому засіданні становить 45,92 грн.

Щодо вимог в частині стягнення компенсації за відрив від звичайних занять представника позивача, суд зазначає наступне.

Згідно норм ч. 2 ст. 135 КАС України виплата компенсації за відрив від звичайних занять передбачена лише стороні, на користь якої ухвалено судове рішення та її законному представнику.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, на користь якого ухвалено судове рішення, не відривався від своїх звичайних занять, оскільки не з`являвся до суду на судові засідання.

ОСОБА_2 , який представляв інтереси позивача в судовому засіданні, є представником за довіреністю, а не законним представником у розумінні ст.ст. 56, 136 КАС України.

Отже, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача чи його представника компенсації за відрив від звичайних занять.

Стосовно наявності правових підстав стягнення компенсації за послуги нотаріуса щодо оформлення позивачем довіреності на ім`я ОСОБА_2 , суд зазначає, що вказані витрати не пов`язані безпосередньо із реалізацією позивачем права на судовий захист, оскільки довіреність видана для представництва інтересів ОСОБА_1 у всіх органах, установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх форм власності.

Отже, відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення, підлягають лише витрати, які є документально підтвердженими та безпосередньо пов`язаними із реалізацією особою права на захист шляхом звернення до суду. При цьому, сторона, яка заявляє до відшкодування ці витрати, зобов`язана довести належними та допустимими доказами обґрунтованість цих витрат, зокрема їх розмір.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Держгеокадастру в Сумській області на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати в сумі 45,92 грн.

Відповідно до вимог ст. 135 КАС України вказана сума судових витрат підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії заадовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, викладену в листі від 03.05.2019 № П-5357-2824/21-19, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Московськобобрицької сільської ради Лебединського району Сумської області за межами населених пунктів.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 25, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 03.04.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства та, за результатами її розгляду, прийняти рішення у формі наказу з урахуванням правової оцінки спірних правовідносин, наданої судом.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Держгеокадастру в Сумській області () на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 45,92 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал