Справа № 0440/5542/18
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2019 року

Київ

справа №0440/5542/18

адміністративне провадження №К/9901/21930/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача- Блажівської Н.Є.,

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО»

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року (головуючий суддя Верба І.О.)

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2019 року (головуючий суддя Прокопчук Т.С. (доповідач), судді: Шлай А.В., Круговий О.О.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО»

до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вето» (надалі також - позивач, ТОВ «Вето») звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (надалі також - відповідач, ГУ ДФС у Дніпропетровській області), в якому з урахуванням поданих уточнень, просило визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 5 липня 2018 року №, яким йому зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 433 333 грн.,

- податкове повідомлення-рішення від 5 липня 2018 року №, яким йому збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 86 667 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 21666,75 грн.;

- визнати протиправним рішення відповідача від 3 липня 2018 року №68464-17/64 «Про опис майна у податкову заставу».

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю висновків відповідача щодо нереальності господарських відносин між позивачем та контрагентом ТОВ «Бракарард» в березні, квітні 2015 року, при недотриманні відповідачем положень статті 102 Податкового кодексу України при збільшенні грошового зобов`язання з податку на додану вартість за відповідні періоди.

1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 6 грудня 2018 року задоволено клопотання ТОВ «Вето», провадження по справі №0440/5542/18 в частині позовних вимог про визнання протиправним рішення від 3 липня 2018 року №68464-17/64 «Про опис майна у податкову заставу» закрито.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2019 року, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вето» про визнання протиправними та скасування винесених відповідачем 5 липня 2018 року податкових повідомлень-рішень №, № відмовлено з підстав встановленої в судовому порядку фіктивної діяльності ТОВ «Бракарард», з яким позивач мав господарські відносини у 2015 році, та дотримання відповідачем положень статті 102 Податкового кодексу України при збільшенні грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2019 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін. Вказує, що судами при ухваленні оскаржуваних рішень не допущено порушень норм матеріального та процесуального права.

2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ТОВ «Вето» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам із ТОВ «Бракарард» за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт від 8 червня 2018 року № 29548/04-36-14-22/32653295.

Згідно з актом перевірки позивачем порушено вимоги:

- підпункту 134.1.1пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2015 рік у сумі 433 333 грн.;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 198.3 статті 198, пунктів 201.1, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в розмірі 86 667 грн., зокрема за березень 2015 року в сумі 16 667 грн., за квітень 2015 року в сумі 70 000 грн.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Дніпропетровській області винесено податкові повідомлення-рішення від 5 липня 2018 року:

- №, яким ТОВ «Вето» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 433 333 грн.;

- №, яким ТОВ «Вето» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 86 667 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 21 666,75 грн.

Фактичною підставою прийняття вказаних рішень стали висновки відповідача про те, що позивачем завищено суми податкового кредиту та витрат за результатами відображення в податковому обліку наслідків операцій із ТОВ «Бракарард».

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що між ТОВ «Вето» (Замовник) та ТОВ «Бракарард» (Виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг від 1 березня 2015 року №5, в якому передбачений перелік юридичних послуг, а саме: правовий аналіз вхідної документації, складання правових документів, складання проектів договорів, усне консультування з питань господарської діяльності, супроводження перевірок, консультаційні та інформаційні послуги щодо виконання ліцензійних умов.

Відповідно до актів виконаних робіт від 31 березня 2015 року (на загальну суму 100 тис. грн.) та від 30 квітня 2015 року (на зальну суму 420000 грн) у березні та квітні 2015 року контрагент надавав позивачу юридичні послуги. 31 березня 2015 року та 30 квітня 2015 року ТОВ «Бракарард» виписано позивачу податкові накладні №144,155.

Сума вартості юридичних послуг включена позивачем до складу витрат в поданій 29 лютого 2016 року декларації з податку на прибуток за 2015 рік.

Суми ж податкового кредиту за результатами відображених позивачем в податковому обліку наслідків операцій із ТОВ «Бракарард» відображені в поданих 20 квітня 2015 року, 18 травня 2015 року деклараціях з податку на додану вартість за березень, квітень 2015 року.

До вказаних декларацій з податку на додану вартість позивачем 16 січня 2016 року подано уточнюючі розрахунки.

Крім того, згідно з ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2017 року по справі № 201/7573/17 (пр. 1кп/201/473/2017), ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, а саме: створення за винагороду суб`єктів підприємницької діяльності ТОВ «Бракарард» () з метою прикриття незаконної діяльності та призвело до того, що невстановлені особи отримали можливість здійснювати фінансово-господарські операції за межами податкового контролю від імені формального призначення засновника та директора, в порушення встановленого законодавством порядку. Умисні дії ОСОБА_1 , які виразилися у фіктивному підприємництві, тобто придбанні суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності, кваліфікуються за частиною 2 статті 28, частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України.

Згідно із обставинами, що встановлені судами попередніх інстанцій, відповідно до інформаційних баз даних ДФС України ТОВ «Бракарард»: зареєстровано Миколаївським міським управлінням юстиції 5 листопада 2014 року, його основний вид діяльності - 45.90 - неспеціалізована оптова торгівля; власні основні засоби відсутні, згідно єдиного реєстру податкових накладних відсутня оренда основних засобів, офісних та складських приміщень, обладнання, комунальні послуги тощо. Встановлено відсутність придбання ТОВ «Бракарард» юридичних послуг, що були реалізовані на ТОВ «Вето» у березні-квітні 2015 року, крім того, асортимент придбаної контрагентом у відповідних місяцях номенклатури товарів не відповідає реалізованій.

3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

3.1. Доводи позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)

У касаційній скарзі, обґрунтовуючи порушення норм матеріального та процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій, ТОВ «ВЕТО» зазначає, що:

- судами попередніх інстанцій не враховано ту обставину, що зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 433 333 грн. та збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 86 667 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 21 666,75 грн. на підставі відповідних податкових повідомлень-рішень здійснено відповідачем поза межами строку, визначеного статтею 102 Податкового кодексу України;

- подаючи 16 січня 2016 року уточнюючу декларацію з податку на додану вартість за квітень 2015 року, ТОВ «Вето» не здійснювало коригування сум податкового кредиту по господарських операціях із ТОВ «Бракарард», а відтак 1095-денний строк визначення грошових зобов`язань відповідачем не дотримано, у зв`язку із чим платник податків вільний від такого грошового зобов`язання.

У відповіді на відзив податкового органу ТОВ «Вето», посилаючись на практику Верховного Суду, вказує, що в ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2019 року досліджено виключно дії ОСОБА_1 щодо дотримання ним норм законодавства при створенні ТОВ «Бракарард», і не досліджувалась господарська діяльність цього суб`єкта господарювання, а відтак обставини, встановлені у вказаному судовому рішенні, не можуть бути покладені в основу судового рішення і в адміністративному процесі без їх перевірки та підтвердження належними та допустимими доказами.

3.2. Доводи відповідача (особи, яка подала відзив на касаційну скаргу)

У відзиві на касаційну скаргу відповідач посилається на дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права та вказує на факт допущених позивачем порушень при формуванні даних податкового обліку за результатами відображення господарських операцій із ТОВ «Бракарард».

Крім того, вказує на те, що суб`єктом владних повноважень дотримано вимоги статті 102 Податкового кодексу України, оскільки позивачем подавались уточнюючі декларації до податкових декларацій за податку на додану вартість та податку на прибуток.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств врегульовані положеннями Податкового кодексу України (надалі також - ПК України; тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з абзацом одинадцятим статті 1 якого первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Мінфіну України від 24 травня 1995 року № 88 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Наведені норми підтверджують висновок про те, що первинні документи, створені у письмовій або електронній формі, для цілей оподаткування повинні містити відомості про факти реальної підприємницької та іншої діяльності, які впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до підпункту 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів.

Згідно з пунктом 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року N290, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Отже, об`єктом справляння податку на прибуток є фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності підприємства, за правилами бухгалтерського обліку та відкоригований на різниці, передбачені ПК України.

Таким чином, доходи і витрати беруть участь у розрахунку податку на прибуток, водночас визначальним для цілей податкового обліку є те, що такі витрати та доходи повинні бути сформовані на підставі реальної господарської операції, яка фактично здійснюється саме тим суб`єктом господарювання, який зазначений в первинних документах.

Щодо правил формування податкового кредиту з податку на додану вартість, то Суд звертає увагу на таке.

Податковий кредит звітного періоду, відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положення пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачають, що до податкового кредиту не відносяться суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз зазначених вище положень ПК України свідчить про те, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв`язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов`язкові реквізити).

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту з податку на додану вартість мають бути не лише фактично здійсненими, а й підтвердженими належними та допустимими первинними документами і доказами, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентом, та є підставою для формування даних податкового обліку платника податків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанції виходили із обставин, встановлених в ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2017 року по справі № 201/7573/17 (пр. 1кп/201/473/2017), щодо створення ОСОБА_1 ТОВ «Бракарард» без мети фактичного здійснення господарської діяльності та з метою прикриття незаконної діяльності невстановлених осіб, вчинені в порушення законодавчих актів України, що регулюють діяльність суб`єктів підприємницької діяльності та порядок оподаткування.

Разом з тим, як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 як керівник ТОВ «Бракарард» документи (акти виконаних робіт, податкові накладні) на підтвердження господарських операцій із ТОВ «Вето» не підписував, натомість вони підписані директором ТОВ «Бракарард» ОСОБА_2 .

Згідно з даними, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, саме ОСОБА_2 з січня 2015 року є керівником ТОВ «Бракарард».

Водночас, наведеному оцінку суди попередніх інстанцій не надали та не перевірили наявності обставин, які б ставили під сумнів ведення господарської діяльності ТОВ «Бракарард» особою, яка на час операцій із позивачем була безпосереднім керівником контрагента позивача.

Суд звертає увагу на те, що за наведених обставин, факт створення суб`єкта господарювання для ведення незаконної, спрямованої на формування податкової вигоди для третіх осіб діяльності ОСОБА_1 автоматично не може свідчити що й інший керівник цього суб`єкта господарювання вів фіктивну діяльність ТОВ «Бракарард».

Обставина ведення протиправної діяльності контрагентом платника податків підлягає доказуванню саме податковим органом як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доведення правомірності свого рішення.

Судові рішення не містять висновків, які б підтвердили або спростували обставини щодо дійсного ведення господарської діяльності ТОВ «Бракарард» його керівником ОСОБА_2 , в тому числі й щодо підписання керівником цього суб`єкта первинних документів.

Так згідно із договором, укладеним між ТОВ «Вето» та ТОВ «Бракарард», останнє було зобов`язане надати такі юридичні послуги: правовий аналіз вхідної документації, складання правових документів, складання проектів договорів, консультування з правових, адміністративних та інших питань господарської діяльності, супроводження перевірок, консультаційних послуг щодо виконання ліцензійних умов, інформаційних послуг щодо виконання ліцензійних умов.

Відповідно до актів виконаних робіт та податкових накладних за березень та квітень 2015 року позивачу надано юридичних послуг на загальну суму 520 000 грн.

Водночас, судами попередніх інстанцій не вжито належних заходів з метою з`ясування суті таких операцій, витребування доказів з метою підтвердження матеріального їх вираження (зокрема, але не виключно складених правових документів, проектів договорів, консультацій тощо) та пов`язаності операцій із господарською діяльністю позивача.

Крім того, суди попередніх інстанцій не перевірилий обставин щодо наявності у контрагента позивача необхідних ресурсів для надання юридичних послуг за такий короткий проміжок часу (2 місяці) та таку значну суму (520 000 тис. грн).

Суд також акцентує увагу й на тому, що відсутність власних ресурсів не завжди може бути беззаперечним свідченням неможливості здійснити відповідні послуги та у кожному конкретному випадку така обставина підлягає оцінці з огляду на характер здійснюваної операції. Необхідно також аналізувати чи мало місце залучення необхідних ресурсів на підставі цивільно-правових договорів.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зважаючи на положення наведеної статті та з урахуванням необхідності дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення спору, суду необхідно було вжити необхідні дії з метою їх витребування у відповідної особи.

Також судами, з огляду на висновки перевірки, які слугували підставою для прийняття оскаржуваних актів індивідуальної дії, не перевірено, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв`язки між позивачем та його задекларованим постачальником, хто персонально брав у цьому участь. Вказані обставини входять до предмета доказування в даній справі та мають істотне значення для вирішення питання щодо права позивача на формування даних податкового обліку за розглядуваним правочином.

Наведені вище обставини справи досліджені в неповному обсязі, тому для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними

та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій порушені норми процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин у справі, що мають значення для правильного вирішення справи внаслідок недослідження доказів у справі, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 3, 345, 349, 351, 353, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТО» задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2019 року скасувати.

Справу № 0440/5542/18 направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.Є. Блажівська

Судді О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх