Справа № 520/7310/19
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2019 р. № 520/7310/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Шляхової О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо не переведення ОСОБА_1, з пенсії по інвалідності на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, виходячи з розміру 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на час смерті годувальника ОСОБА_2;

- зобов'язати Лозівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника, в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2, з ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що вона перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності І групи, розмір якої складає 1773,47 грн. Її батько, ОСОБА_2 працював на посаді судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області та після виходу у відставку отримував в Лозівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області довічне грошове утримання в розмірі 90% заробітної плати судді - 33184,33 грн. ІНФОРМАЦІЯ_3 її батько помер. За життя батька вона знаходилась у нього на утриманні. Допомогу, яку вона отримувала від батька, була для неї постійним джерелом засобу для існування. В травні 2019 року вона звернулась до відповідача з заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% щомісячного грошового утримання судді у відставці на час настання смерті її батька. Але відповідач листом від 23.05.2019 року відмовив в задоволенні її заяви. Позивач вважає дії відповідача неправомірними, у зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі в порядку, передбаченому ст.263 КАС України, та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, та отримана ним.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивач не відноситься до непрацездатних членів сім'ї померлого годувальника в розумінні ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Для отримання пенсії по втраті годувальника згідно цього Закону особа має відповідати одночасно наступним критеріям: 1) підтвердження родинних відносин з померлим годувальником, 2) бути на утриманні померлого годувальника, 3) бути непрацездатним членом сім'ї, а саме дитиною, яка визнана особою з інвалідністю до досягнення 18 років. Проте, позивач стала особою з інвалідністю від загального захворювання з 227.10.1997 року, тобто в 27 років. Крім того, переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до ч.3 ст.45 Закону здійснюється з дня подання заяви встановленої форми. Заява позивачем була складена у довільній формі, тому була розглянута у відповідності до норм Закону України «Про звернення громадян» та містить роз'яснення норм чинного законодавства. Будь-які протиправні дії з боку відповідача відсутні. Також відповідач зазначив, що пенсійне забезпечення суддів здійснюється відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тому виплати у разі втрати годувальника за цим Законом не передбачені.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 здійснено заміну відповідача - Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, Харківська обл., місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов.).

Відповідно до п.2 ч.1ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, доводи заяв по суті справи, докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності.

Позивачу - ОСОБА_1 (прізвище до розірвання шлюбу - ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно доданої до позову довідки до акту огляду МСЕК серії ХАР-08 №022718 від 13.10.2009 року (повторний огляд) підтверджено першу групу інвалідності за загальним захворюванням.

Згідно витягу із акту огляду у МСЕК серії МСЕ №311679 від 27.10.1997 року, доданої відповідачем до відзиву на позов, ОСОБА_1 при первинному огляді було встановлено першу групу інвалідності за загальним захворюванням.

На момент встановлення інвалідності позивачу виповнилося 27 років.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 батько позивача - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_2 був суддею у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що підтверджується посвідченням судді у відставці серії НОМЕР_2 від 03.12.1996 року та довідкою ТУДСА України у Харківській області від 06.08.2018 року про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивачем не було додано до позовної заяви копію її свідоцтва про народження, але разом з позовом надано копію рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04.06.2019 року по справі №632/684/19 за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Лозівське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказаним рішенням суду встановлено факт перебування позивача на утриманні її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Також, рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04.06.2019 року встановлені наступні обставини:

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та є інвалідом першої групи, яка потребує стороннього догляду та щомісяця отримує пенсію у розмірі 1773 грн. 47 коп. ІНФОРМАЦІЯ_3 батько заявниці ОСОБА_2 помер.

За життя батька, заявниця постійно знаходилася на його утриманні, а матеріальна допомога, яку вона отримувала була для неї основним та постійним джерелом для існування, оскільки розмір пенсії, яку отримував її батько суттєво відрізнявся від розміру пенсії, яку отримувала заявниця, оскільки він працював на посаді судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області, стаж його роботи на посаді судді склав 25 років, а після виходу у відставку перебував на обліку у Лозівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області та отримував довічне грошове утримання у розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді, заробітна плата, яка враховувалася при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці склала 33 184 грн. 33 коп. Таким чином, пенсія батька, який помер, була постійним і основним джерелом для її існування та лікування.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 04.06.2019 року по справі №632/684/19 набрало законної сили 05.07.2019 року.

ОСОБА_1 звернулась до Лозівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою від 07.05.2019 року, на яку отримала лист-відповідь від 23.05.2019 року №303/Д-6, в якій відповідачем було роз'яснено вимоги законодавства щодо призначення пенсії по втраті годувальника та зазначений вичерпний перелік документів, які позивачу необхідно надати до заяви про переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, зокрема, документ, що підтверджує настання інвалідності до досягнення 18-ти років.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними нормами чинного законодавства.

Згідно ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суд зазначає, що померлим батьком позивача право на призначення пенсії за віком за нормами та на умовах Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» реалізовано не було, він отримував щомісячне довічне грошове утримання, яке передбачено спеціальним Законом №1402.

Щодо стосується заявлених позовних вимог про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання перевести позивача з пенсії по інвалідності на пенсію у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на момент смерті її батька, суд зазначає, що вирішальними моментами є надання оцінки обставинам, чи має позивач відповідне право та належність його реалізації.

Відповідно до ч. 1 статті 10 Закону № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Суд зазначає, що статтею 36 Закону № 1058 визначені умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 36 Закону № 1058 встановлено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

Для реалізації норми ч.1 зазначеної статті в частині 2 ст.36 Закону № 1058 визначено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються:

1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;

2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;

3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Згідно ч.3. ст.36 Закону № 1058 до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Положеннями частини 1 статті 37 З Закону № 1058 визначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 45 Закону № 1058 пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Пунктом 5 ст.45 Закону № 1058 передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Однак, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на час смерті ОСОБА_2 та звернення позивача до органу Пенсійного Фонду України із заявою про перехід на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, ОСОБА_1 до дня смерті батька перебувала на його утриманні, що встановлено судовим рішенням у цивільній справі, та була непрацездатною особою у зв'язку з встановленням інвалідності, але не в розумінні ч.2 ст.36 Закону № 1058.

Так, п.2 ч.2 ст.36 Закону № 1058 чітко встановлено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються діти померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Згідно витягу із акту огляду у МСЕК позивачу було встановлено першу групу інвалідності за загальним захворюванням 27.10.1997 року, тобто коли позивачу було 27 років.

Таким чином, позивач не підпадає під визначення непрацездатних членів сім'ї відповідно до ч.2 ст.36 Закону № 1058 та не відповідає вимогам, які необхідні для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, слід зазначити, що відмінність у ставленні при призначенні пенсії даного виду не може бути визнана виправданою з точки зору об'єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання за правовою природою являлась призначеною на законних підставах регулярною виплатою за рахунок державних коштів.

Крім того, згідно із практикою Європейського Суду з прав людини (справа «Пічкур проти України»), якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.

Підсумовуючи наведене, у правовідносинах, з приводу яких подано позов, позивач немає права на переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 50% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Також суд зазначає, що позивач звернувся до органу Пенсійного Фонду України не у спосіб, передбачений законодавством та не надав відповідних документів, підтверджуючих право на отримання пенсії у зв'язку із втратою годувальника.

Відповідно до статті 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Порядок) передбачено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Згідно п. 4.1. Порядку, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно із пунктами 4.2, 4.3 Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію:1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі. Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов'язків) та завіряється печаткою управління.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, у правовідносинах, з приводу яких подано позов, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в порядку, передбаченому постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Вказаний порядок позивачем не дотримано, оскільки відповідну заяву про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника позивачем подано в довільній формі, документів, підтверджуючих дане право не надано.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч.2 ст.5 КАС України).

Виходячи з аналізу наведених норм, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Лист - відповідь від 23.05.2019 року про відсутність підстав для переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника, з яким висловив незгоду позивач, не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні КАС України.

Суд зазначає, що позивач невірно трактує норми Закону № 1058 та помилково визначає, що його права порушені рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що розглядом справи доведено та матеріалами справи підтверджено, що у правовідносинах, з приводу яких подано позов, відповідач діяв правомірно.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову та тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-11, 14, 72, 77, 139, 243-246, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2019 року.

Суддя Шляхова О.М.