Справа № 1.380.2019.004604
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.004604
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Надич М.О., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник - ОСОБА_1

відповідача: представник - Пушкар І.Є.

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в особі Відділу примусового виконання рішень про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_3 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в особі Відділу примусового виконання рішень, в якому просить визнати бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в особі Відділу примусового виконання рішень протиправною та зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винести постанову про закінчення виконавчого провадження АСВП №54930756 на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність щодо незакінчення виконавчого провадження АСВП №54930756 щодо примусового виконання постанови державного виконавця від 19.08.2017 року ВП №49462800 про стягнення виконавчого збору з підстави визначеної пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки судове рішення на підставі якого було видано виконавчий документ скасоване судом апеляційної інстанції, рішення якого залишено без змін рішенням суду касаційної інстанції, яке є остаточним та оскарженню не підлягає.

Така бездіяльність відповідача, на думку позивача, порушує його права та інтереси, оскільки залишається чинним арешт, який накладено в рамках цього виконавчого провадження та запис в Єдиному реєстрі боржників, які й перешкоджають позивачу у здійсненні його прав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, в усних поясненнях в судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила з підстав, що на примусовому виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження ВП№49462800 з виконання виконавчого листа №462/5391/14-ц, виданого 18.05.2015 року Залізничним районним судом м. Львова. 19.08.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки на адресу відділу ДВС надійшла заява представника стягувача про повернення виконавчого документа без виконання на підставі п.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки виконавчий збір не було стягнуто, постановлено виділити його в окреме виконавче провадження у відповідності до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник відповідача також зазначила, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження АСВП№ 54930756 з виконання постанови ВП№ 49462800, виданої 19.08.2017 року ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 752053,44 грн. в дохід держави. У відділ ДВС не надходило жодної інформації щодо скасування (визнання такою, що не підлягає виконанню) постанови про стягнення виконавчого збору від 19.08.2017. Тому, на думку відповідача, правові підстави для закінчення виконавчого провадження у відповідача відсутні.

Саме тому відповідач вважає вимоги позивача, викладені в позовній заяві необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, ухвалою судді від 13 вересня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з повідомленням сторін.

В судовому засіданні 03.10.2019 року судом задоволено клопотання учасників справи про розгляд справи у письмовому провадженні.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

19.08.2017 року Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових Владиславом Сергійовичем винесено постанову про стягнення виконавчого збору (ВП № 49462800), якою постановлено стягнути з ОСОБА_3 752053,44 грн. виконавчого збору на підставі постанови від 25.11.2015 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №462/5391/14-ц, виданого 18.05.2015 року Залізничним районним судом міста Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №11-1/775к-07 від 24.10.2007 року в загальній сумі 879 380,22 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку 7519316,44 грн., а також пропорційно по 1218,00 грн. судового збору з кожного.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2018 року у справі №462/5391/14-ц рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 жовтня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 у користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №11-1/775к-07 від 24.10.2007 року в розмірі 577522,69 доларів США та стягненні судового збору в розмірі 1218 гривень та додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 березня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 у користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №11-1/775к-07 від 24.10.2007 року в розмірі 879380,22 доларів США скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №11-1/775к-07 від 24.10.2007 року -відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №462/5391/14-ц касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» залишено без задоволення. Постанову Апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2018 року залишено без змін. Зазначено, що постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

13.08.2019 року представник боржника - ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якій просив:

- винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №54930756;

- скасувати всі арешти, які було накладено в рамках виконавчого провадження ВП №54930756, зокрема арешт накладений постановою про арешт майна боржника від 17.01.2019 року (номер запису про обтяження 32358596);

- виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника - ОСОБА_3.

Вказана заява мотивована тим, що судове рішення, на підставі якого було видано виконавчий документ (постанова ВП №49462800) скасоване судом апеляційної інстанції, відтак, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області №В-9/ВП№54930756/13293 від 27.08.2019 року представника боржника ОСОБА_3 ОСОБА_1 повідомлено, що «пунктом 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Станом на сьогоднішній день на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження АСВП№ 54930756 на виконання постанови ВП №49462800, виданої 19.08.2017 року ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 752053,44 грн. в дохід держави. У відділ ДВС не надходило жодної інформації щодо скасування (визнання такою, що не підлягає виконанню) постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 752053,44 грн. в дохід держави. Беручи до уваги наведене, відділом ДВС взято до уваги дане звернення, однак правові підстави для задоволення такого відсутні».

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо незакінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає бездіяльність відповідача щодо незакінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» протиправною, оскільки скасовано судове рішення на підставі якого було видано виконавчий документ.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону України Закон № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до пункту п'ятого частини першої статті 39 цього ж Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ врегульовано порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону N 1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

За приписами пунктів 1-6 частини п'ятої статті 27 Закону N 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, частиною дев'ятою статті 27 Закону N 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону N 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Отже, аналіз наведених норм вказує на обов'язок державного виконавця закінчити виконавче провадження у разі скасування рішення на підставі якого було видано виконавчий документ. Також суд зауважує, що законодавець визначив обов'язок державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору, зокрема у разі повернення виконавчого документа стягувачу. Проте, наведені норми не містять заборони щодо можливості закінчення виконавчого провадження на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» з виконання постанови про стягнення виконавчого збору. При цьому, слід врахувати, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

З матеріалів справи слідує, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження ВП №49462800 про стягнення солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №11-1/775к-07 від 24.10.2007 року в загальній сумі 879 380,22 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку 7519316,44 грн., а також пропорційно по 1218, 00 грн. судового збору з кожного.

19.08.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту першого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

В той же день, 19.08.2017 року Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових Владиславом Сергійовичем винесено постанову про стягнення виконавчого збору (ВП № 49462800).

Як слідує зі змісту даної постанови постановлено стягнути з ОСОБА_3 752053,44 грн. виконавчого збору.

При цьому, державний виконавець зазначив про підставу видання виконавчого документу (ВП № 49462800), а саме постанову від 25.11.2015 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №462/5391/14-ц, виданого 18.05.2015 року Залізничним районним судом міста Львова.

В той же час, судом встановлено, що таке судове рішення Постановою Апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2018 року у справі №462/5391/14-ц скасовано, а Постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №462/5391/14-ц касаційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» залишено без задоволення, постанову Апеляційного суду Львівської області від 25 липня 2018 року залишено без змін.

Тому державним виконавцем не може бути вчинено дії щодо виконання рішення, яке скасовано судом, отже відсутні і підстави для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору, а доводи відповідача щодо необхідності скасування (визнання такою, що не підлягає виконанню) постанови про стягнення виконавчого збору від 19.08.2017, суд вважає помилковими.

При цьому, суд не здійснює оцінку прийнятої постанови про стягнення виконавчого збору від 19.08.2017 року, оскільки підстави її прийняття сторонами не оспорюються.

В той же час, суд враховує позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року у справі №819/1116/17 (провадження №К/9901/3131/17), який зазначив наступне:

« 38.Так, з аналізу вищенаведених норм Закону N 1404-VIII вбачається, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

39. Слід зазначити, що законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, при цьому розмір виконавчого збору вираховується саме з фактично стягнутої суми.

40. За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

41. Відповідно до пункту 21 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

41.1. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

42. Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

43. Таким чином доводи відповідача про те, що виконавчий збір стягується незалежно того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом є помилковими, оскільки у разі стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону N 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.»

Слід зазначити, що будь-яких доказів щодо реального виконання судового рішення відповідачем на обґрунтування своїх доводів не надано і такі відсутні в матеріалах справи.

Отже, зміст відповіді відповідача, наданої 27.08.2019 року свідчить про бездіяльність щодо незакінчення виконавчого провадження АСВП №54930756 щодо примусового виконання постанови державного виконавця від 19.08.2017 року ВП №49462800 про стягнення виконавчого збору з підстави визначеної пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки судове рішення на підставі якого було видано виконавчий документ скасоване судом апеляційної інстанції, рішення якого залишено без змін рішенням суду касаційної інстанції, а стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні АСВП №54930756 створює умови щодо стягнення коштів з позивача без реального виконання судового рішення.

При цьому, суд зазначає, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та законних інтересів фізичної чи юридичної особи.

В той же час, у контексті положень частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При вирішенні даної справи, суд керується принципами адміністративного судочинства, в тому числі і принципом верховенства права відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ч. 1, п. 4 ч.2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

З урахуванням встановлених обставин та наведених правових положень, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незакінчення виконавчого провадження АСВП №54930756 на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки, судом визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо незакінчення виконавчого провадження, відповідно позовна вимога в частині зобов'язання відповідача вчинити необхідні дії для закінчення виконавчого провадження підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до квитанції від 06.09.2019 року позивачем сплачено 768,40 грн. судового збору. За правилами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 287, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в особі Відділу примусового виконання рішень (пл. Шашкевича, 1, м. Львів, 79000) про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії - задоволити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в особі Відділу примусового виконання рішень щодо незакінчення виконавчого провадження АСВП №54930756 на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винести постанову про закінчення виконавчого провадження АСВП № 54930756 на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в особі Відділу примусового виконання рішень (пл. Шашкевича, 1, м. Львів, 79000, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) 768,40 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 03.10.2019 року.

Суддя Клименко О.М.