Справа № 160/5102/19
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2019 року Справа № 160/5102/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2019 року відкрито провадження у справі № 160/5102/19 та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно відмовлено в затвердженні проекту землеустрою земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки позивачем були виконані вимоги Земельного кодексу, а саме: у встановленому законом порядку отримано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, розроблено проект землеустрою, який погоджено відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідачем до суду надано письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що за результатами розгляду заяв та доданих до них документів Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області було правомірно незатверджено проект землеустрою позивача, оскільки було відсутнє відповідне погодження з об`єднаною територіальною громадою.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 04.06.2018р. № 4-2169/15-18СГ надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2,00га пасовищ земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області за межами населених пунктів.
Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області надано відповідь 26.12.2018р. № Д-9147/0-6070/0/20-18, у якій відмовлено в затвердженні проекту з землеустрою та зазначено, що Личківська сільська рада увійшла у Личківську сільську об`єднану територіальну громаду та відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність здійснюється за погодженням з об`єднаними територіальними громадами.
Також Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області зазначено про відсутність агрохімічного паспорта поля.
07.05.2019 року позивач вдруге звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
14.05.2019 року відповідачем надано відповідь № Д-2450/0-1613/0/20-19, у якій відмовлено в затвердженні проекту землеустрою та запропоновано позивачу звернутись до Личківської сільської об`єднаної територіальної громади для отримання погодження та надати повторно проект для затвердження.
Правомірність, законність та обґрунтованість підстав відмови в затвердженні проекту землеустрою є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» та нормами Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III.
Відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій», проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:
1)завдання на розроблення проекту землеустрою;
2)пояснювальну записку;
3)копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);
4)рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);
5)письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;
6)довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;
7)матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);
8)відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);
9)копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва III - V категорії складності, які розташовані на земельній ділянці;
10)розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);
11)розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);
12)акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);
13)акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);
14)перелік обмежень у використанні земельних ділянок;
15)викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);
16)кадастровий план земельної ділянки;
17)матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);
18)матеріали погодження проекту землеустрою.
Відповідно до частини 1 статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.
Згідно частин 4-8 статті 186-1 Земельного кодексу України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.
Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.
Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, однією з підстав відмови у затвердженні проекту землеустрою зазначено, зокрема про відсутність агрохімічного паспорта поля (земельної ділянки), передбаченого вимогами наказу Мінагрополітики від 11.10.2011 року №536.
З даного приводу, суд зазначає про таке.
Згідно зі статтею 16 Закону України «Про охорону земель» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у галузі охорони земель, належать зокрема забезпечення проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.
Питання агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення визначені Указом Президента України від 02.12.1995 року № 1118 «Про суцільну агрохімічну паспортизацію земель сільськогосподарського призначення» та наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11.10.2011 року № 536 «Про затвердження Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки».
Так, Указ Президента запроваджує суцільну агрохімічну паспортизацію всіх земель сільськогосподарського призначення на території України, обов`язок провести таку паспортизацію покладає на Українську державну службу моніторингу і якості продукції (Укргрунтомоніторинг), встановлює, що агрохімічне обстеження земель сільськогосподарського призначення здійснюється за рахунок коштів, що надходять від плати за землю, яка зараховується на спеціальні бюджетні рахунки сільської, селищної, міської ради, на території яких знаходяться земельні ділянки, а також з інших джерел. Також встановлено, що у разі зміни власника чи користувача землі її паспортизація здійснюється в обов`язковому порядку незалежно від часу останнього обстеження.
Наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України встановлює, що агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки є результатом агрохімічної паспортизації всіх земель сільськогосподарського призначення, яка проводиться з метою державного контролю за зміною показників родючості, забруднення ґрунтів токсичними речовинами і радіонуклідами, раціонального використання земель сільськогосподарського призначення.
Агрохімічна паспортизація орних земель здійснюється через кожні 5 років, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень - через кожні 5 - 10 років і є обов`язковою для всіх землевласників та землекористувачів. Відомості агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки використовуються в процесі регулювання земельних відносин, зокрема, при передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду, земельної ділянки.
При цьому вказаний наказ визначає, що агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки видається у двох примірниках, один з яких зберігається у землевласника або землекористувача, а інший - в центральному органі виконавчої влади з питань формування та забезпечення реалізації державної аграрної політики.
З наведених вище норм суд доходить висновку, що первинна агрохімічна паспортизація земель повинна була бути здійснена відповідною державною службою за рахунок бюджетних коштів, а подальше виготовлення агрохімічних паспортів на земельні ділянки здійснюється кожні 5-10 років або при передачі їх у власність або наданні в користування відповідними землевласниками та землекористувачами.
Таким чином, Указ Президента України від 02.12.95 року № 1118 «Про суцільну агрохімічну паспортизацію земель сільськогосподарського призначення» та наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11.10.2011 року № 536 «Про затвердження Порядку ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки» не покладає обов`язок виготовлення агрохімічного паспорту земель сільськогосподарського призначення на осіб, які бажають отримати їх у власність.
Враховуючи викладене, право позивача на затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність не може бути поставлене в залежність від наявності агрохімічного паспорту, оскільки позивач не є тим суб`єктом який повинен забезпечити агрохімічну паспортизацію відповідної земельної ділянки, власником якої він ще не став.
Також суд зазначає, що наказ Мінагрополітики від 11.10.2011 року №536 не є нормативно-правовим актом, що регулює порядок затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Відтак, суд дійшов висновку, що агрохімічний паспорт земельної ділянки не є складовою проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та його відсутність не може бути підставою для відмови в затвердженні проекту землеустрою.
Щодо необхідності погодження з об`єднаними територіальними громадами передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення з державної власності у власність відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року №60-р, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.
Так, відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Водночас частина 6 статті 186 Земельного кодексу України передбачає, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Частини 16, 17 та 18 статті 186 Земельного кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії цих висновків є необмеженим.
Підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.
Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати:
- додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого Законом України "Про землеустрій";
- надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею;
- проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.
Таким чином, з наведених вище норм вбачається, що передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальними органами, також вказаний орган затверджує проекти землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок, погодження проекту землеустрою здійснюється лише органами, що зазначені в статті 186-1 Земельного кодексу України, і у випадках, що вказаною статтею передбачені, і забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій», а також надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями.
В той же час 31.01.2018 року Кабінетом міністрів України прийнято розпорядження № 60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад», яким встановлено, що Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру починаючи з 1 лютого 2018 року забезпечити, зокрема, здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Таким чином, на момент розгляду заяв позивача існує два правових акта, які регулюють одні і ті ж відносини, які не відповідають один одному, оскільки Земельний кодекс України встановлює чіткий перелік дій та погоджень, які повинна вчинити особа, яка бажає отримати земельну ділянку, і встановлює заборону вимагати додаткових, а розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року № 60-р як раз і встановлює додаткові вимоги до погодження проекту землеустрою.
Для вирішення вказаного питання суд застосовує положення частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Таким чином, суд при вирішенні вказаної справи застосовує положення Земельного кодексу України, який забороняє вимагати інших погоджень проекту землеустрою, ніж встановлені відповідними статтями Земельного кодексу України, а отже доходить висновку, що відмови Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області затвердити проекти землеустрою ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю погодження Личківської сільської об`єднаної територіальної громади є протиправними.
Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.
Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої Наказом Держгеокадастру від 15 жовтня 2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.
При цьому пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.
Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів визначено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.
Таким чином, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.
В межах даного адміністративного спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направляв позивачу відповіді у формі листів.
Таким чином, суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про затвердження протягом встановленого вимогами законодавства строку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.
Отже, надані відповідачем листи не можуть сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.
Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданих позивачем заяв.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання відповідача належним чином розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із прийняттям відповідного владного рішення.
Отже, суд, враховуючи протиправність відмови Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, невирішення по суті та неприйняття за результатами розгляду відповідного рішення, дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача, та прийняти рішення по суті поставленого у заяві питання.
У той же час, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у листах від 26.12.2018 року та 14.05.2019 року посилається на Розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад", відповідно до якого відповідач має забезпечити здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціону) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Однак, враховуючи, що за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки, зазначені вище доводи стосовно передачі земельної ділянки у комунальну власність Личківської сільської об`єднаної громади Магдалинівського району Дніпропетровської області мають бути враховані Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 .
В силу вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог-відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 12 серпня 2019 року .

Суддя С.І. Озерянська