Справа № 400/1187/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/1187/19

Категорія: 111060000 Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту: 11.07.2019 р.

Судова колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук'янчук О.В.

ОСОБА_1

при секретарі Лавришині А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) ДФС у Миколаївській області про скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 09 квітня 2019 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що оплата нарахованих сум єдиного внеску, зазначених у звітах за 2016, 2017 та 2018 роки, здійснювалась нею своєчасно та в повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства, однак зазначені платежі були помилково сплачені на казначейський розрахунковий рахунок №1402 замість належного рахунку №1402. З часом позивач особисто звернула увагу на помилку та звернулась до відповідача з заявою про зарахування сплачених коштів на належний рахунок. Відповідач здійснив перерахунок коштів на вірний розрахунковий рахунок, але у квітні 2019 року позивач отримала оскаржуване рішення. Позивач вказує на те, що штрафні санкції застосовуються у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, а не у випадку помилкової сплати суми єдиного внеску на невідповідний рахунок. Дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті ЄСВ не можуть бути підставою для застосування штрафів.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що перевіркою ФОП ОСОБА_3 встановлено порушення обовязку платника єдиного внеску в частині своєчасності оплати єдиного внеску. У звязку з чим, винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № за період з 05 травня 2016 року по 08 лютого 2019 року. Оскаржуване рішення відповідає чинному законодавству та скасуванню не підлягає.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року позов ОСОБА_3 до ГУ ДФС у Миколаївській області задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Миколаївського управління ГУ ДФС у Миколаївській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 09 квітня 2019 року №003664500.

В апеляційній скарзі ГУ ДФС у Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права, а також у звязку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що перевіркою встановлено, що ОСОБА_3 порушено обов'язки платника, визначені п.1 ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в частині своєчасності оплати єдиного внеску, отже, оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску відповідає чинному законодавству.

Відзиву ОСОБА_3 на апеляційну скаргу не подано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДФС у Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

Приватний нотаріус ОСОБА_3 з 22 квітня 2004 року перебуває на обліку в ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області (раніше ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва), як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність та є платником податків, що підтверджуються довідкою про взяття на облік платника податків форми №4-ОПП від 15 лютого 2011 року за № 697/29-046.

Звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого внеску позивачем подавалися відповідачу своєчасно, відповідно до діючого законодавства, а саме: за 2016 рік 20 квітня 2017 року, за 2017 рік 03 квітня 2018 року, за 2018 рік 15 березня 2019 року.

Оплата нарахованих сум єдиного внеску, зазначених у звітах за 2016, 2017, 2018 роки здійснювалась позивачем на казначейський розрахунковий рахунок №1402 замість належного №1402.

18 липня 2018 року позивач особисто звернулась до відповідача із заявою про зарахування коштів у розмірі 39 314,20 грн. з рахунку №1402 на рахунок №1402, призначення платежу: за 2016, 2017, 2018 роки.

23 липня 2018 року відповідач здійснив зарахування коштів відповідно до поданої заяви на належний рахунок.

Рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 09 квітня 2019 року № ГУ ДФС у Миколаївській області застосовано до позивача за період з 05 травня 2016 року по 08 лютого 2019 року застосовано штраф у розмірі 7 672,17 грн. та нараховано пеню у розмірі 7 571,60 грн. Загальна сума боргу: 15 243,77 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що допущення платником під час перерахування єдиного внеску в строк, встановлений Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", помилки, яка полягає у перерахуванні єдиного внеску на відповідний рахунок органу доходів і зборів, відкритий в органі Державної казначейської служби України з відповідним призначенням, замість іншого відповідного рахунку з певним призначенням, у разі вжиття платником заходів для виправлення такої помилки, не є підставою для висновку про невиконання платником обов'язку зі сплати єдиного внеску у встановлений зазначеним Законом строк. У такому разі у платника не виникає заборгованості з єдиного внеску і відсутні підстави для застосування до нього відповідальності, передбаченої у ч.10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 зазначеного Закону.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-14, 73, 74, 77, 78 КАС України, ч.ч.4, 5 ст. 45 БК України, ст.ст. 1, 4, 6, 9, 13, 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI, п.22.4 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", р.р.1, 2, 3 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого Наказом Державного казначейства України 26 червня 2002 року №122, які регулюють спірні правовідносини.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2 ч.1 ст. 1 Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464) закріплено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно п.п.1 та 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці - фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст. 6 Закону №2464).

Відповідно до положень ч.ч.5, 6, 7 ст. 9 Закону №2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування. Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Частиною 8 ст. 9 Закону №2464 встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п.п.4 і 5 ч.1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у п.4 ч.1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно п.1 ч.10 ст. 9 цього Закону днем сплати єдиного внеску вважається, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Крім того, пунктом 22.4 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу для платника вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Пунктами 6 та 7 ч.1 ст. 13 Закону №2464 передбачено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску та застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом.

За змістом ч.10 та п.2 ч.11 ст. 25 Закону №2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу; орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків (до 01 січня 2015 року - 10 відсотків) своєчасно не сплачених сум.

В той же час, відповідно ч.ч.4, 5 ст. 45 БК України податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Розділом 1 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого Наказом Державного казначейства України 26 червня 2002 року №122 (далі Положення №122), встановлено, що єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством (п.2.1 р.2 Положення №122).

За змістом р.3 Положення №122 функціонування ЄКР забезпечує, зокрема, зарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших надходжень, передбачених законодавством, до державного та місцевих бюджетів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 у строк, встановлений ч.8 ст. 9 Закону №2464, сплачувався єдиний внесок протягом періоду з травня 2016 року по лютий 2019 року, проте помилково на рахунок розрахунковий рахунок №1402, призначений для сплати іншого податку.

Вказана помилка була виявлена позивачем, та в ході її звернення до контролюючого органу була виправлена шляхом зарахування відповідачем коштів відповідно до поданої заяви на належний рахунок.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що допущена позивачем помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки страхові кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на єдиний казначейський рахунок. До того ж, згодом така помилка була виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що здійснення помилки під час перерахування платником суми грошового зобов'язання з єдиного внеску у строк, встановлений Законом №2464, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може слугувати підставою для притягнення платника до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.

За таких обставин, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 09 квітня 2019 року № ГУ ДФС у Миколаївській області є протиправним та підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, та є тотожними відзиву на адміністративний позов, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об'єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2019 року.

Головуючий: ОСОБА_4
Суддя: Судд: ОСОБА_1 ОСОБА_2