Справа № 2040/7004/18
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 вересня 2019 р. № 2040/7004/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Зоркіна Ю.В.

при секретарі судового засідання Пройдак С.М.

у присутності позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов.,м. Харків,61145, ), третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, визнання дій дискримінаційними,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

визнати протиправною бездіяльністю не проведення Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області перевірки згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідності вимогам законів місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:1000, зазначеної в графічних матеріалах доданих до клопотання ОСОБА_1 від 26.01.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею до 2 га за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:1000, яка розташована за межами населених пунктів на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області;

визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" від 07.02.2018 року № 461-СГ , "Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність" від 13.06.2018 року № 4215-СГ на підставі яких та відповідно до ст.118 Земельного кодексу України був наданий дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшої передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:1000, затверджена зазначена технічна документація та передана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:1000;

визнати дискримінаційними дії Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відносно ОСОБА_1 при розгляді в порядку передбаченому ч.7 ст.118 Земельного кодексу України заяви ОСОБА_2 до начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 31.01.2018 року про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшої передачі її у власність щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:1000 та клопотання ОСОБА_1 до начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 26.01.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею до 2га. за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:1000, яка розташована за межами населених пунктів на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області.

Ухвалою від 28.08.2018 у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 21.11.2018 до у часті у справі в якості третьої особи залучена ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 11.03.2019 в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Харківській області "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" від 07.02.2018 року № 461-СГ, "Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність" від 13.06.2018 року № 4215-СГ на підставі яких та відповідно до ст.118 Земельного кодексу України був наданий дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшої передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:1000, затверджена зазначена технічна документація та передана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:1000 провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 року залишено без руху заяву ОСОБА_1 про прийняття до розгляду доповнення до позовної заяви від 23.08.2018 року вимогою про визнання протиправною, такою, що суперечить ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, дії Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області стосовно надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:1000, яка розташована за межами населених пунктів на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області 07.02.2018 року.

Ухвалою від 12.04.2019 року клопотання про поновлення строку на звернення до суду залишено без задоволення, заява про визнання протиправною, такою, що суперечить ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, дії Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області стосовно надання 07.02.2018 року дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:1000, яка розташована за межами населених пунктів на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області повернута позивачу.

Протокольною ухвалою суду від 12.04.2019 у справі закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 16.05.2019 року в порядку, визначеному п.15.11,15.3 Перехідних положень КАС України, провадження у справі зупинено до перегляду в порядку апеляційного провадження ухвали суду від 12.04.2019 у справі №2040/7004/18

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2019 року по справі 2040/7004/18 повернута скаржнику.

31.07.2019 року справа надійшла до Харківського окружного адміністративного суду та ухвалою від 02.08.2019 поновлено провадження у справі.

В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, пославшись на те, що при вчиненні оскаржуваних дій відповідач діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства, не забезпечив дотримання всіх етапів розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що призвело до передачі земельної ділянки у власність третій особі та розцінюється позивачем як дискримінація відносно нього.

Представник відповідача надав відзив на адміністративний позов, у якому адміністративний позов не визнав, просив позовні вимоги залишити без задоволення, пославшись на те, що порушене заявником питання було вирішено на підставі та у спосіб, визначені законом.

В судове засідання представник відповідача не прибув, враховуючи положення ст.205 КАС України, суд вирішив розглянути справу за його відсутності.

Третя особа в судове засідання не прибула, про розгляд справи повідомлена належним чином, пояснення на адміністративний позов не надала.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

За матеріалами справи судом встановлено, що 26.01.2018 року позивач письмово звернувся до відповідача з приводу надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею до 2 га за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:1000, яка розташована за межами населених пунктів на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області. Відповідь на це клопотання оформлена листом від 21.02.2018 року № Г-633/0-1328/0/95-18.

Зі змісту відповіді вбачається, що відповідач утримується від прийняття відповідного рішення, з посиланням на те, що вказана земельна ділянка не віднесена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані громадянам у 1 кварталі 2018 року, затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 20.12.2017 року № 258.

Пізніше за результатами розгляду запиту на публічну інформацію, який був поданий позивачем 14.03.2018 року, відповідач 19.03.2018 року надав відповідь ПІ-500/0-39/0/63-18, у якій зазначено, що за результатами розгляду звернення позивача встановлено невідповідність кадастрового номеру планово-картографічним матеріалам; згідно графічних матеріалів до "Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам" запитувана позивачем земельна ділянка (вірний кадастровий номер :04:000:1000) знаходиться в єдиному масиві з земельними ділянками з кадастровими номерами :04:000:0988, :04:000:0990, :04:000:0992 на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області.

23.03.2018 року позивачем подано повторне клопотання про розгляд заяви від 26.01.2018 року стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею до 2 га за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:1000, яка розташована за межами населених пунктів на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області. Листом від 19.04.2018 року № Г-425/0/14-676/0/21-18 позивачеві повідомлено, що заява знаходить на розгляді у Головному управлінні та в терміни, встановлені чинним законодавством, буде надана відповідь.

Долученими до матеріалів справи документами, встановлено, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 07.02.2018 року № 461-СГ дозвіл на розроблення технічної документації стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:1000 надано третій особі.

Перевіряючи оскаржувані рішення, дії, бездіяльність відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Щодо вимоги визнати протиправною бездіяльністю не проведення Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області перевірки згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідності вимогам законів місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:1000, зазначеної в графічних матеріалах доданих до клопотання ОСОБА_1 від 26.01.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею до 2 га за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:1000, яка розташована за межами населених пунктів на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, вказана норма зобов`язує відповідача перевірити зазначене в графічному матеріалі місце розташування земельної на відповідність місцю розташування земельної ділянки, для перевірки наявності /відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Долученими до матеріалів справи документами (а.с.22, т.1) встановлено, що позивачем до клопотання від 26.01.2018 надано роздруківку з публічної кадастрової карти України, на якій виділена земельна ділянка стосовно якої подано клопотання та відповідно зазначені кадастровий номер: :04:000:1000, тип власності « державна», цільове призначення - « 1» та площа- 1.7075 га.

Проте, лише за результатами розгляду запиту про публічну інформацію, поданого позивачем 14.03.2018 року, відповідачем встановлено невідповідність кадастрового номеру планово-картографічним матеріалам, що згідно графічних матеріалів до "Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам" - запитувана позивачем земельна ділянка (вірний кадастровий номер :04:000:1000) знаходиться в єдиному масиві з земельними ділянками з кадастровими номерами :04:000:0988, :04:000:0990, :04:000:0992 на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області.

Отже, відповідач, реалізуючи владну управлінську функцію у спірних правовідносинах, не забезпечив перевірки графічних матеріалів у відповідності до вимог ст.ст.116, 118, 122 ЗК України, що мало виявити на цій стадії розгляду клопотання невідповідність у кадастровому номері земельної ділянки, про що зазначено в листі від 20.08.2018 ПІ-266/0-226/0/63-18. (а.с.91, т.2)

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльністю не проведення Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області перевірки згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідності вимогам законів місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:1000, зазначеної в графічних матеріалах доданих до клопотання ОСОБА_1 від 26.01.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею до 2 га за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:1000, яка розташована за межами населених пунктів на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області.

Щодо позовної вимоги про визнання дискримінаційними дій Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відносно ОСОБА_1 при розгляді в порядку передбаченому ч.7 ст.118 Земельного кодексу України заяви ОСОБА_2 до начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 31.01.2018 року про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшої передачі її у власність щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:1000 та клопотання ОСОБА_1 до начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 26.01.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею до 2га. за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:1000, яка розташована за межами населених пунктів на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень пп.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація визначена як ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

В судовому засіданні позивач послався на те, що він та третя особа є рівними у праві набуття у власність тієї чи іншої земельної ділянки, наявність статусу члена родини учасника АТО не створює переваг в отриманні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельної ділянки.

Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку у разі передачі її із земель державної власності у приватну власність у межах норм безоплатної приватизації визначений приписами статей 118, 121, 122, 186-1 ЗК України. Зазначеними статтями Кодексу встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Суд зазначає, що ст.118 ЗК України, яка визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначає три категорії громадян, які мають право отримати земельну ділянку у власність та відповідно визначає різні процедури отримання земельної ділянки.

Зі змісту зазначеної норми такими громадянами є: громадяни, зацікавлені у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у їх користуванні (ч.1 ст.118 ЗК України), громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій (ч.3 ст.118 КАС України), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, тощо (ч.6 ст.118 ЗК України).

Відповідно, ст.118 ЗК України передбачений різні процедури безоплатної приватизації, так, особи визначені ч.1 ст.118 ЗК України подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Процедура передачі земельної ділянки здійснюється на підставі технічних матеріалів, визначених ст.55 Закону України « Про землеустрій» - технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості).

Отже, власник чи користувач земельної ділянки повинен вже мати рішення про передачу чи надання земельної ділянки, якою він користується, тоді як особи, визначені ч.6 ст.118 ЗК України, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу та виготовляють проект землеустрою.

Відповідно до статті 1 Закону України « Про землеустрій» проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Згідно статті 25 Закону України « Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Види документації із землеустрою: ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). З наведеного слідує, що законодавець відносить проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до різних за своєю суттю документів із землеустрою.

Зазначені у земельному законодавстві поняття "проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок" та "технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)" не є тотожними, однаковими за своїм змістом та відповідно за процедурою виконання цієї документації.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі №808/3080/16 від 19.12.2018 та від 17.04.2019 у справі №812/1143/17.

Долученою до матеріалів справи заявою третьої особи від 30.01.2018 встановлено, що вона звернулася саме за дозволом на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) і такий дозвіл їй був наданий наказом № 461-СГ від 07.02.2018.

Отже, на момент звернення до відповідача із клопотанням (заявою) позивач та третя особа мали різні статуси, який передбачає різні процедури отримання земельної ділянки у власність, що на думку суду, виключає ознаки дискримінації по відношенню до позивача.

Щодо посилань у внутрішній документації відповідача на статус третьої особи, як член родини учасника АТО, як дискримінаційної складової протиправних дій відповідача то суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України „Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" від 7 червня 2017 року № 413 затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними (далі - Стратегія), внесено зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України та доручено Міністерству аграрної політики та продовольства України разом з Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр) розробити та внести на розгляд Кабінету Міністрів України проекти нормативно-правових актів, спрямованих на реалізацію Стратегії.

Постановою «Про внесення змін до Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» від 17.01.2018 №18 внесені відповідні зміни до Стратегії відповідно до яких Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні: щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі (розрахованих за зазначеною формулою), на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок; надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції, тощо.

Отже, вказаними нормами фактично закріплено обов`язок відповідача щодо першочерговості забезпечення земельними ділянками учасників антитерористичної операції.

Суд зауважує, що рішенням Конституційного Суду України від 25.06.2019 року у справі № 8-р/2019 за конституційним поданням 45 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Кабінету Міністрів України „Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" від 7 червня 2017 року № 413 визнати такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), постанову Кабінету Міністрів України „Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" від 7 червня 2017 року № 413 зі змінами.

Проте, згідно частин 1 та 2 статті 152 Конституції України, статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 р. № 2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з урахуванням положень абз.2 резолютивної частини зазначеного рішення Конституційного суду України з 25.06.2019 року постанова КМУ від 07.06.2017 № 413 втрачає чинність. Тобто, на момент вчинення оскаржуваних дій, постанова КМУ від 07.06.2017 року, якою керувався відповідач і яка обтяжувала його обов`язком вчинити певні дії, була чинною та не скасованою, відтак, суд не вбачає ознак дискримінації у діях відповідача, оскільки такі дії вчинені на виконання постанови КМ України, чинної до 25.06.2019

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення від 21.01.1999 р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до ст. ст. 7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги про винесення окремої ухвали відносно відповідача , а також повідомлення національного агентства з питань запобігання корупції, Генеральну прокуратуру України, Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру про виявлені порушення вимог ст.118 ЗК України при розгляді заяви ОСОБА_3 від 26.01.2018 , суд зазначає наступне.

За змістом статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання. В силу положень статті 14 КАС України окрема ухвала що набрала законної сили є обов`язковою для виконання, її невиконання тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, наведеними нормами процесуального закону встановлено право адміністративного суду у разі виявлення під час розгляду справи порушення закону, постановити окрему ухвалу та направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а також поставити питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Окрема ухвала виноситься судом у зв`язку з виявленням під час судового розгляду порушення законності з боку, зокрема, суб`єкта владних повноважень, які не охоплюються предметом спору та не можуть бути усунені шляхом розв`язання спору по суті. При цьому такі порушення мають негативно впливати на стан суб`єктивних прав та обов`язків особи у публічно-правових відносинах.

Оскільки судовим розглядом не встановлено ознак дискримінаційності у діях відповідача, як передумови винесення окремої ухвали, суд не вбачає підстав для задоволення зазначеного клопотання позивача.

Щодо клопотання позивача про визнання відзиву на адміністративний позов таким, що не поданий та кваліфікування цієї обставини як визнання адміністративного позову.

Суд зазначає, що протокольною ухвалою від 12.04.2019 року у справі закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

Згідно Журналу видачі справ для ознайомлення та матеріалів справи встановлено, що позивач неодноразово знайомився з матеріалами справи, в тому числі і 18.09.2019 вже після надходження до суду повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.34, т.1), проте клопотання про визнання відзиву на адміністративний позов таким, що поданий з порушенням строку позивач під час підготовчого судового засідання не заявив. Зазначене клопотання подано через канцелярію суду 06.05.2019 , тобто поза межами підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч.2 ст.204 КАС України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 139, 242-246, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльністю не проведення Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області перевірки згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідності вимогам законів місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:1000, зазначеної в графічних матеріалах доданих до клопотання ОСОБА_1 від 26.01.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею до 2 га за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:1000, яка розташована за межами населених пунктів на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області.

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (вул. Космічна, буд. 21, 8-9 пов., м. Харків, 61145, ) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири ) грн.30 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

У повному обсязі рішення виготовлено 07.10.2019

Суддя Зоркіна Ю.В.