Справа № 456/2828/19
Суддя: Янів Н. М.
Дата ухвалення: 2019-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/2828/19
Провадження № 2-а/456/96/2019
РІШЕННЯ

іменем України

02 вересня 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Яніва Н. М.

за участю секретаря - Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу 1 роти 3 батальону з УПП у Львівської області Хоп`як Руслана Ігоровича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що постановою поліцейського взводу 1 роти 3 батальону з УПП у Львівської області Хоп`як Р.І. від 11.07.2019р. серія ДП18 №621200 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.. Вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню а справа закриттю.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11.07.2019р. близько 17.05 год. на дорозі Київ-Чоп М06 на 610 км. керуючи автомобілем марки «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 був зупинений працівниками поліції, нібито за те, що не був пристебнутий ременем безпеки, а також не увімкнув аварійну світлову сигналізацію при зупинці транспортного засобу на вимогу поліцейського, чим порушив вимоги п. 2.3в та 9.9б ПДР України. З даною постановою категорично не згідний, з наступних підстав. Така постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства та процедури складення, та є незаконною. Вона складалася інспектором без врахування його зауважень і пояснень. З доказами правопорушення його не ознайомлено та надано таких йому не було. Вважає дії вчинені поліцейським взводу 1 роти 3 батальону з УПП у Львівської області протиправними і незаконними. Так, 11.07.2019р. рухаючись дорогою Київ-Чоп М06 на 610 км. правил дорожнього руху не порушував, зокрема п. 2.3в та 9.9б ПДР, оскільки був пристебнутий ременем безпеки, а відповідно потреби у ввімкненні аварійної світлової сигналізації не було потреби. Всупереч викладеному, поліцейський не надав жодного доказу який б вказував на те, що він керуючи вищевказаним автомобілем був не пристебнутий ременем безпеки. При цьому просив надати докази по суті зупинки належного йому автомобіля, проте поліцейський проігнорував його вимогу, окрім того в подальшому став наполягати ще й на тому, що я зупинившись, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію. Однак, відповідно до абз. п. 9.9 б ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі зупинки на вимогу поліцейського. При цьому, згідно із ст. 35 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупинити транспортні засоби, зокрема у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинки ним транспортного засобу з детальним описом підстав зупинки, визначеної у цій статті. Проте, працівник поліції без жодних на те підстав зупинив його автомобіль та бездоказово звинуватив у тому, що він керував автомобілем будучи не пристебнутий ременем безпеки, хоча це абсолютно не відповідає дійсності. Крім того, працівник поліції не з`ясував в сукупності всі обставин справи, не заслухав до кінця позиції та

доводів, щодо того що жодних правопорушень не вчиняв, і як наслідок він дійшов передчасного висновку про наявність в моїх діях складу адміністративних правопорушень передбачених ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 КУпАП. У вказаних справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Постанова винесена з порушенням вимог закону, основана на припущеннях і в порушення його прав, а тому її слід скасувати а провадження по справі закрити.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча судом був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Однак, подав до суду заяву у якій просить проводити розгляд справи у його відсутність, а позовні вимоги задоволити.
Представник Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та поліцейський взводу 1 роти 3 батальону з УПП у Львівської області Хоп`як Р.І. в судове засідання не з`явилися, хоча судом були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомили.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови, 11.07.2019р. близько 17.05 год. на дорозі Київ-Чоп М06 на 610 км. ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 не був пристебнутий ременем безпеки, а також не увімкнув аварійну світлову сигналізацію при зупинці транспортного засобу на вимогу поліцейського, чим порушив вимоги п. 2.3в та 9.9б ПДР України, тим самим вчинив правопорушення передбачене ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122КУпАП.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).
Згідно зі ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3 Правил передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.
Відповідно до абз. п. 9.9 б ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі зупинки на вимогу поліцейського.
Згідно з абз. а п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинний зупинитися з дотримання вимог цих правил.
При цьому, згідно із ст. 35 Закону України Про Національну поліцію від 02.07.2015 поліцейський може зупинити транспортні засоби, зокрема у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинки ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП настає в разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів. А відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП настає в разі порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст.ст 121 та 122 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Відповідно до п.10 розділу ІІІ затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Що й було зроблено інспектором поліції.

Однак, в свою чергу поліцейським взводу 1 роти 3 батальону з УПП у Львівської області в спірній постанові не наведено обґрунтованих доводів, порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, не представлені такі докази і в судове засідання.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адмінвідповідальності, потерпілих, свідків.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зокрема, судом береться до уваги п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, згідно якого зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 238 і 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Проте, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_1 , поліцейським не наведено жодних доказів на підтвердження вчиненого останнім правопорушення, зокрема фото-відео фіксації правопорушення, показання свідків чи інше.
Отже, оскаржувана постанова ґрунтуються виключно на даних з постанови про накладення адміністративного стягнення, дійсність яких заперечується позивачем. Інших доказів, які б, відповідно до ст. 251 КУпАП, свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 122 КУпАП, в процесі провадження адміністративної справи, не здобуто.
Крім цього, при накладенні адміністративного стягнення на скаржника в межах санкції ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 122, в постанові не відображені обставини та дані, які, згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП, підлягають врахуванню.
Згідно ст. 245 КУпАП одними із завдань провадження адміністративної справи закон визначає такі, як своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. З вищенаведеного вбачається, що при провадженні справи не були дотримані такі завдання як всебічність, повнота і об`єктивність з`ясування обставин справи.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.293 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та скасовує постанову і закриває справу.
Враховуючи те що в судовому засіданні, жодним чином не доведена вина ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, а тому спірну постанову слід скасувати та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.
Керуючись ст.ст. 8, 9, 10, 20, 47, 77, 90, 210-211, 241-246 КАС України, ст.ст. 22, 247, 293 КпАП України суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП18 №621200 від 11.07.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП України та провадження по справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Н. М. Янів