Справа № 280/3296/19
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 вересня 2019 року 13 год. 45 хв.Справа № 280/3296/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Максименко Л.Я.

за участю секретаря судового засідання Биховської А.П.

позивача - ОСОБА_1

проедставник відповідача - не прибув

представника третьої особи - Сиваш П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

третя особа - Головне управління ДФС у Запорізької області

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач), третя особа - Головне управління ДФС у Запорізької області, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України № 29402/6/99-99-11-05-02-25 від 27.06.2019 про результати розгляду скарги № 1-05 від 24.05.2019 ОСОБА_1 на рішення № від 14.05.2019 прийнятого Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Обґрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_1 зазначає, що оскаржив в адміністративному порядку рішення відповідача про застосування до позивача штрафних санкції у сумі 5 995,65 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасну перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Стверджує, що у тридцятиденний строк відповідач вмотивованого рішення не приймав, а відповідно скарга ОСОБА_1 від 24.05.2019 на рішення № є задоволеною на користь ОСОБА_1 Посилається на те, що лише 01.07.2019 отримав від відповідача рішення №29402/6/99-99-11-05-12-25 від 27.06.2019 про результати розгляду скарги. Вважає, що зазначене рішення не відповідає вимогам абзацу 7 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та пункту 1 розділу IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне врахування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 №1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за №178/28308, прийняте поза межами встановлених строків, а відповідно є протиправним. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, 16.08.2019 надав до суду відзив на адміністративний позов (вх. №34029), в якому зазначає, що 24 травня 2019 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до ДФС України зі скаргою про часткове скасування Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 14.05.2019, прийняте ГУ ДФС у Запорізькій області. Вказує, що згідно трекномера фіскального чека, наданого позивачем до адміністративного позову у якості доказу отримання його скарги ДФС України, скарга отримана 27.05.2019 о 18 год. 49 хв. тобто після закінчення робочого часу, встановленого трудовим розпорядком. Таким чином, скарга позивача була зареєстрована службою діловодства ДФС України на наступний робочий день 28.05.2019 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року №55 «Деякі питання документування управлінської діяльності» за вх.№6549/ФОП. На підставі викладеного вважає позовні вимоги безпідставними та просить у задоволенні позову відмовити.

Від третьої особи до суду надійшли пояснення від 16.08.2019 вх.№ 34029, в яких ГУ ДФС у Запорізькій області вказує, що ОСОБА_1 24.05.2019 до ДФС України подав скаргу щодо скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 14.05.2019 №, яка була отримана ДФС України 27.05.2019. Зазначає, що рішенням ДФС України про результати розгляду скарги №29402/6/99-99-11-05-02-25 від 27.06.2019 рішення від 14.05.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску залишено без змін, а скарга фізичної особи - підприємця, самозайнятої особи ОСОБА_1 від 24.05.2019 №1-05 - без задоволення. Просить відмовити у його задоволенні.

Ухвалою суду від 29.07.2019 відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено на 21.08.2019 з викликом сторін.

Протокольною ухвалою суду від 21.08.2019 відкладено розгляд справи на 23.09.2019.

Позивач у судовому засіданні 23.09.2019 підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача не прибув у судове засідання.

Представник третьої особи проти позову заперечив, просить суд відмовити у його задоволенні.

У судовому засіданні 23.09.2019 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

ГУ ДФС у Запорізькій області винесено рішення № від 14.05.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 5 995,65 грн. до ОСОБА_1

24.05.2019 ОСОБА_1 подав скаргу до ДФС України на вищезазначене рішення.

27.06.2019 ДФС України прийнято рішення № 29402/6/99-99-11-05-02-25 про результати розгляду скарги, яким скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення № від 14.05.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску - без змін.

Не погодившись із рішенням про результати розгляду його скарги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464- VI).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; а недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 3 та 4 ст.25 Закону № 2464-VI передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з абз. 2 ч. 14 ст. 25 Закону № 2464-VI, суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

У відповідності до вимог п 56.1 - 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку (пункт 56.10 ст. 56 Податкового кодексу України).

Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затверджено Наказ Міністерства фінансів України 09.12.2015 № 1124.

Згідно з п. 4 вказаного Порядку, перебіг строку розгляду скарги починається з наступного робочого дня після її надходження до контролюючого органу. Реєстрація скарг на вимоги та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу здійснюється працівником контролюючого органу, уповноваженим на це керівником цього органу, у журналі реєстрації скарг, форму якого наведено у додатку 1 до цього Порядку.

Пунктом 1 розділу IV Порядку передбачено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Так, ОСОБА_1 посилається на те, що його скарга була отримана ДФС України 27.05.2019, а отже строк її розгляду мав спливати 26.06.2019.

Судом встановлено, що скаргу ОСОБА_1 дійсно було отримано контролюючим органом 27.05.2019, але після закінчення робочого часу, встановленого трудовим розпорядком, а саме: о 18 год. 49 хв., що підтверджується роздруківкою відстеження поштових відправлень з сайту «Укрпошта». З огляду на вказані обставини, скарга була зареєстрована на наступний робочий день, а саме 28.05.2019.

Тож, враховуючи, що датою реєстрації отримання скарги ОСОБА_1 у контролюючому органі є 28.05.2019, останній день її розгляду, згідно вищезазначених положень Порядку є 27.06.2019, коли і було прийняте оскаржуване рішення ДФС України. Вказане свідчить про дотримання ДФС України строків розгляду скарги ОСОБА_1 та необґрунтованість його доводів.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду із даним позовом та розгляду справи судами попередніх інстанцій) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюване рішення є юридично значимими, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Оскаржуване рішення відповідача про результати розгляду повторної скарги саме по собі не є юридично значимим для позивача, оскільки не має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, не містить приписів вчинити обов`язкові дії позивачу та не створює для нього жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, не порушує права свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, відтак безпосередньо не порушує права та інтереси позивача.

Така ж сама правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема в постановах від 31.05.2019 у справі №826/1023/16, від 24 червня 2019 року у справі №826/11001/15, від 12.07.2019 по справі № №813/5256/13-а.

У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ), третя особа - Головне управління ДФС у Запорізької області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправним та скасування рішення, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення,а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 30 вересня 2019 року.

Суддя Л.Я. Максименко