Справа № 2а-6044/11/1370
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2019 року

Київ

справа №2а-6044/11/1370

адміністративне провадження №К/9901/5752/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 (суддя Гулик А.Г) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 (головуючий суддя Улицький В.З., судді: Гулид Р.М., Кузьмич С.М.) у справі №2а-6044/11/1370 за позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ДПІ у Шевченківському районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області звернулося до суду з позовом в якому, просило стягнути з ОСОБА_1 податок з власників транспортних засобів у сумі 28740грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2014, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015, позов задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 оскаржив їх у касаційному порядку. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на те, що судами попередніх інстанцій неповно досліджено матеріали справи, не надано належної оцінки доказам, що свідчить про нез`ясування всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору. Як вказує відповідач, судом апеляційної інстанції не надано правової оцінки тому факту, що 06.04.2015 відповідача визнано потерпілим у кримінальному провадженні за фактом шахрайства, підроблення документів за ознаками злочинів, передбачених частиною четвертою статті 190, частинами першою, третьою статті 358 Кримінального кодексу України.

Позивач правом подання заперечення на касаційну скаргу не скористався, що не перешкоджає касаційному розгляду справи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.04.2015 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 у справі №2а-6044/11/1370.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи №2а-6044/11/1370 за правилами підпункту 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" цього кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 27.09.2019 розгляд справи призначено у судовому засіданні без повідомлення сторін на 01.10.2019.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25.08.2009 Львівським ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області на ім`я відповідача здійснено першу реєстрацію в Україні транспортного засобу марки Mercedes Benz, 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується листом Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області від 11.02.2011 №782зп.

Однак, при здійсненні державної реєстрації вказаного транспортного засобу не сплачено податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що підтверджується листом ЗГРУ «ПриватБанк» від 04.11.2010 №5949, довідкою ДПІ у Шевченківському районі м.Львова від 28.02.2011 №4790/17-010.

Згідно розрахунків ДПІ у Шевченківському районі м.Львова сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, яка підлягала сплаті відповідачем при першій реєстрації автомобіля марки Mercedes Benz, 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 становить 28740грн.

У зв`язку з несплатою відповідачем податку, позивач звернувся до суду про його стягнення в примусовому порядку, оскільки платіж податку до бюджету не надійшов, а тому його фактично не сплачено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний суд, посилались на неправомірні дії представника, якому позивачем видана довіреність і кошти на придбання автомобіля та третіх осіб, які для ухилення від сплати податків ймовірно були залучені представником при реєстрації на ім`я ОСОБА_1 придбаного для нього транспортного засобу, та не звільняють ОСОБА_1 від відповідальності за несплату податку, оскільки він є власником транспортного засобу, придбаного по дорученню. Судами враховано також і ту обставину, що ОСОБА_1 не визнаний потерпілим у кримінальній справі по обвинуваченню службових осіб Львівського ВРЕВ УДАІ, що розглядалась Личаківським та Шевченківським районним судом м.Львова. Не визнаний він потерпілим і в межах кримінальної справи, що розслідується Залізничним РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

Переглянувши судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні, згідно з чинним законодавством, власні транспортні засоби, які відповідно до вимог статті 2 цього Закону, є об`єктами оподаткування.

Згідно статті 5 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується, зокрема, фізичними особами перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому проводиться технічний огляд.

Статтею 3 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" визначено, що перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

Згідно частини шостої статті 5 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" фізичні особи - платники податку зобов`язані пред`являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, обчислюється за ставками, визначеними у статті 3 цього ж Закону. У разі виявлення юридичних чи фізичних осіб, які не сплачували податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вони зобов`язані сплатити податок не більш як за три попередні роки. Перерахування неправильно сплаченого податку допускається не більш як за три попередні роки. Органи, що здійснюють державну реєстрацію транспортних засобів, зобов`язані щомісячно повідомляти податкові органи про транспортні засоби, зареєстровані або зняті з реєстрації протягом попереднього місяця, за формою, затвердженою центральним податковим органом України, та їх власників.

Відповідно до пункту 8 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін`юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Відповідно до частини 6 статті 5 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів" у разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і технічний огляд транспортних засобів не провадяться.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.03.2014 у справі №2а-8836/11/1370, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.09.2014, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування державної реєстрації транспортного засобу марки MERCEDES BENZ, д.н.з. НОМЕР_1 .

Вказаною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.03.2014р. у справі №2а-8836/11/1370, яка набрала законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 видав від свого імені довіреність іншим особам (представникам), яким довірив не лише право придбання, розмитнення транспортного засобу, на реєстрацію транспортного засобу в органах ДАІ, але й на реалізацію транспортного засобу. Наведене підтверджує, що ОСОБА_1 розпорядився своїм майном і тим самим повністю довірив проведення реєстрації транспортного засобу представнику ОСОБА_2 згідно з нотаріальною посвідченою довіреністю.

Судами зауважено, що відсутність доказів визнання недійсною виданої довіреності чи доказів визнання в судовому порядку дій представника такими, що вчинені з перевищенням повноважень чи скасування в судовому порядку проведеної першої реєстрації транспортного засобу, чи доказів визнання у судовому порядку недійсними договорів купівлі-продажу автомобілів (тобто, не спростовано факту придбання автомобілів), чи доказів оскарження протиправних дій працівників ДАІ щодо проведення реєстрації автомобілів (тобто, не спростовано факт оформлення права власності на вказані автомобілі) тощо.

Судами враховано також і ту обставину, що ОСОБА_1 не визнаний потерпілим у кримінальній справі по обвинуваченню службових осіб Львівського ВРЕВ УДАІ, що розглядалась Личаківським та Шевченківським районним судом м. Львова. Не визнаний він потерпілим і в межах кримінальної справи, що розслідується Залізничним РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

Разом з тим, вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 01.07.2013, який набрав законної сили, встановлено реєстрацію транспортного засобу MERCEDES BENZ SPRINTER 412 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 Вину службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області в первинній реєстрації т.з. MERCEDES BENZ SPRINTER 412 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 встановлено і притягнуто винних до відповідальності.

З огляду на зміст наведених положень законодавства, суд зазначає, що державній реєстрації транспортного засобу передує обов`язкова процедура сплати відповідних платежів. При цьому, відсутність документів про сплату податку з власників транспортних засобів є умовою, за якою перша реєстрація в Україні транспортних засобів не може бути здійснена.

У той же час, судами першої та апеляційної інстанції не досліджено дотримання позивачем процедури стягнення податкового боргу.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2 статті 1 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" платники податків - юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичні особи, які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно з законами покладено обов`язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов`язкові платежі), пеню та штрафні санкції;

податкове зобов`язання - зобов`язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Пунктом 1.3 зазначеної статті встановлено, що податковий борг (недоїмка) - податкове зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов`язання.

Відповідно до пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" податкове зобов`язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Аналіз положень наведених норм свідчить про законодавчо визначений порядок узгодження сум податкового зобов`язання контролюючим органом, як суб`єктом владних повноважень. У межах спірних правовідносин судами залишено поза увагою встановлення обставин щодо прийняття контролюючим органом відповідного рішення, узгодження сум податкового зобов`язання, та як наслідок, звернення позивача до суду стягненням податкового боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2018 №2а-6598/11/1370.

Відтак, судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не надано вищевикладеному правову оцінку та не в повній мірі встановлені обставини, що впливають на прийняття обґрунтованого рішення. Позивач, заявляючи вимоги про стягнення податкового боргу, для визнання їх обґрунтованими також має довести факт дотримання ним процедури узгодження суми податку, яка підлягає стягненню. Без дослідження цих обставин, ухвалення рішення у справі з дотриманням норм матеріального та процесуального права є неможливим.

Приписи Глави 5 КАС України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Відповідно до вимог статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд звертає увагу, що виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права. Для цього КАС України покладає на суд обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для правильного з`ясування всіх обставин справи.

Згідно положень частини першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, Верховний Суд зазначає, що судами попередніх інстанцій передбачені вимоги процесуального законодавства не виконано, обставини справи встановлено неповно, не досліджено доказів які мають першочергове значення для встановлення достовірних обставин, що і потягло за собою прийняття судових рішень, які не відповідають вимогам статті 242 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення. З урахуванням наведеного, касаційна скарга податкового органу підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у даній справі судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити обставини справи, належним чином їх оцінити, перевірити якими доказами вони підтверджуються, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

За правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду