Справа № 640/2869/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2869/19 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2019 року, що прийняте о 14 год. 41 хв. у місті Києві (повний текст складений 18 червня 2019 року), у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 19.10.2018 №, №, №, №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2019 року позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 19 жовтня 2018 року №№ та . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що податкові повідомлення-рішення №№ та є правомірними та не підлягають скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте оскаржуване рішення слід частково скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що співробітниками Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, на підставі наказу від 21.08.2018 №12695, проведено фактичну перевірку магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить суб`єкту господарювання - ФОП ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено акт від 31.08.2018 №3895/26-15-40-01/ , згідно висновків якого за позивачем встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ст. 11, ч. 12 та ч. 37 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та пунктів 1,2 ст. 3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі , громадського харчування та послуг».

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 19.10.2018 № відповідно до встановленого порушення ч. 12 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами без наявності відповідних ліцензій застосовано відносно позивача штрафні санкції (штраф) за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів в розмірі 17 000 грн;

- від 19.10.2018 № відповідно до встановленого порушення ч. 37 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (далі - ПК) та абзацу 12 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, застосовано відносно позивача штрафні санкції в сумі 17 000 грн;

- від 19.10.2018 № відповідно до встановленого порушення п. 226.9 ст. 226 Податкового кодексу України та ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та абзацу 15 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: виробництво, зберігання, транспортування, реалізацію фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, застосовано відносно позивача штрафні санкції в сумі 17000 грн.;

- від 19.10.2018 № відповідно до встановленого порушення п. 1,2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», застосовані відносно позивача штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 1,00 грн.

Не погодившись з такими рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що сидр і пиво є різними алкогольними продуктами із різними кодами УКТ ЗЕД і для торгівлі сидром передбачається отримання окремої ліцензії, річна вартість якої становить 780 грн; відповідачем надані беззаперечні докази на підтвердження факту реалізації сидру «Rossini Aperitivo» місткістю 0,5 л., вміст спирту 8%об. за ціною 21,00 грн. в пластикову тару, на що продавцем виданий товарний чек від 21.08.2018 №1793, фіскальний чек на реалізовану продукцію не виданий.

У свою чергу суд першої інстанції зазначив, що відсутність ліцензій сама по собі жодним чином не доводить факту зберігання товару у магазині у зазначений період часу; контролюючим органом документально не підтверджено факт зберігання та реалізації напоїв без марок акцизного збору.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У свою чергу, згідно частини другої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, у даному апеляційному провадженні суд апеляційної інстанції перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від №№ та . Водночас, якщо у ході апеляційного розгляду справи буде встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, то суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі вимог та доводів апеляційної скарги та перевірити рішення суду також і в частині, в якій суд першої інстанції неправильно застосував відповідні норми.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 19 жовтня 2018 року № .

Приймаючи зазначене податкове повідомлення-рішення, відповідач виходив із того, що позивач здійснював зберігання та реалізацію вина без марок акцизного податку.

Так, відповідно до абзацу п`ятнадцятого частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР) до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, окрім іншого, виробництва, зберігання, транспортування, реалізації <…> алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Згідно пункту 226.9 статті 226 Податкового кодексу України (далі - ПК) вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; вироблені в Україні алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари; алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.

З матеріалів справи вбачається, та сторонами не заперечено, що позивач за адресою торгівлі здійснював роздрібний продаж вина в одноразовий посуд із упаковок типу "Bag in box".

Відповідно до абзацу двадцятого частини другої статті 11 Закону №481/95-ВР розлив виноробної продукції (крім сидру і перрі (без додання спирту), зброджених напоїв, одержаних виключно в результаті природнього (натурального) бродіння фруктових, ягідних та фруктово-ягідних соків, з вмістом спирту не більше 8,5 відсотка об`ємних одиниць (без додання спирту) здійснюється виключно у передбачену діючими стандартами скляну тару, а також у сувенірні пляшки та художньо оформлений посуд із скла, глазурованої кераміки або дерева, упаковку типу "Tetra-Pak" і "Bag in box".

Абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону №481/95-ВР передбачено, що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Так, відповідно до пунктів 20, 22 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1251 (далі - Положення № 1251) маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції. Марки наклеюються на пляшку П- чи Г-подібним способом через горловину. У разі реалізації напоїв в упаковках (типу "Tetra Pak") марки наклеюються по осі упаковки на верхній площині.

Наведене свідчить, що обов`язок з маркування алкогольних напоїв покладається саме на виробників, а не на продавців алкогольних напоїв.

У свою чергу, позивач не є виробником алкогольних напоїв, а процес розливу алкогольних напоїв (вина) у магазині роздрібної торгівлі з універсальним асортиментом є частиною процедури роздрібної торгівлі алкогольними напоями в межах якого здійснюється упакування харчового продукту (алкогольного напою) під час його відпуску споживачу в посуд/упаковку одноразового застосування і не регламентується вимогами статті 11 Закону Закону №481/95-ВР, стандартами, нормами і правилами у сфері виробництва алкогольних напоїв.

Колегія суддів наголошує, що процес реалізації виноробної продукції в упаковках типу "Bag in box" у магазині роздрібної торгівлі в посуд/упаковку одноразового застосування, передбачає відкривання продавцем відповідної упаковки типу "Bag in box", внаслідок чого марка акцизного податку пошкоджується (відклеюється, розривається).

Враховуючи викладене, виявлення відповідачем під час проведення спірної перевірки зберігання та реалізацію в посуд одноразового застосування виноробної продукції з відкритих упаковок типу "Bag in box" не може бути підставою для висновку про те, що така виноробна продукція не маркована згідно вимог чинного законодавства.

Водночас, наявні в матеріалах справи роздруківки фотофіксації, що надані відповідачем, не містять зображень виявлення закритих упаковок типу "Bag in box" без марок акцизного податку.

Відповідно до пункту 4.1.4 статті 4 ПК презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

З огляду на наведений принцип презумпції правомірності рішень платника податку, колегія суддів також наголошує, що законодавство передбачає право реалізації маркованої виноробної продукції, розлитої в упаковку типу "Bag in box", водночас чинні норми, у тому числі Положення № 1251, не містять приписів щодо порядку та способу наклеювання марок акцизного податку на упаковку такого типу.

Враховуючи викладені обставини, суд апеляційної інстанції підтримує висновок суду першої інстанції про неправомірність притягнення позивача до відповідальності за зберігання та реалізацію алкогольних напоїв без марок акцизного збору, а тому податкове повідомлення-рішення від 19 жовтня 2018 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 19 жовтня 2018 року № .

Відповідно до абзаців 21-22 статті 1 Закону №481/95-ВР місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання. Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Частиною тридцять сьомою статті 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 28 травня 2002 року №251 (далі - Порядок № 251) єдиний державний реєстр місць зберігання (далі - Єдиний реєстр) - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Згідно з частиною тридцять восьмою статті 15 Закону №481/95-ВР внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Частиною тридцять дев`ятою статті 15 Закону №481/95-ВР передбачено, що до заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Частиною першою статті 17 Закону №481/95-ВР визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Так, згідно частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР визначено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17000 гривень.

Зміст наведених норм закону вказує на те, що підставою для внесення місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів до Єдиного реєстру є здійснення зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів в приміщенні, яке використовується для їх зберігання. При цьому у разі зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, суб`єкти господарювання притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Важливо зазначити, що статтею 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

При цьому відповідно до частини сорокової вказаної статті суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Таким чином, місце зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів не вноситься до Єдиного реєстру у тому випадку, якщо його адреса співпадає з адресою місця здійснення торгівлі, що вказана у відповідній ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Як зазначалося, у ході проведення фактичної перевірки позивача було притягнуто до відповідальності за зберігання сидру у місті, що не внесене до Єдиного реєстру.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до частини чотирнадцятої статті 15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, мають право продавати сидр та перрі (без додання спирту) без отримання окремої ліцензії на право роздрібної торгівлі цими алкогольними напоями.

Згідно статті 1 Закону №481/95-ВР алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД; пиво - насичений діоксидом вуглецю пінистий алкогольний напій із вмістом спирту етилового від 0,5 відсотка об`ємних одиниць, отриманий під час бродіння охмеленого сусла пивними дріжджами, що відноситься до товарної групи УКТ ЗЕД за кодом 2203.

Отже, ліцензія на торгівлю пивом, який є алкогольним напоєм у розумінні статті 1 Закону №481/95-ВР, дає право у відповідності до частини чотирнадцятої статті 15 Закону №481/95-ВР здійснювати продаж сидру без отримання окремої ліцензії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на час проведення спірної перевірки мав діючу ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) за адресою АДРЕСА_1, а тому мав право у відповідності до частини чотирнадцятої статті 15 Закону №481/95-ВР здійснювати за цією адресою продаж сидру.

Враховуючи, що позивач мав ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом), яка надавала йому право здійснювати продаж сидру без отримання окремої ліценції, то підстави для внесення до Єдиного реєстру адреси місця зберігання сидру за такою адресою торгівлі, що вказана у згаданій ліцензії, були відсутні.

Таким чином, відповідач безпідставно наклав на позивача штраф згідно частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 19 жовтня 2018 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів звертає увагу, що приймаючи оскаржуване рішення в частині, що стосується податкового повідомлення-рішення від 19.10.2018 №, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач вчинив правопорушення у вигляді роздрібної торгівлі сидром без наявності відповідної ліцензії. Водночас, як зазначалося, позивач мав право здійснювати торгівлю сидром без отримання на це окремої ліцензії.

Таким чином, надаючи оцінку обставинам правопорушення, за які позивача притягнуто до відповідальності за частиною другою статті 17 Закону №481/95-ВР, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку із чим, колегія суддів у відповідності до частини другої статті 308 КАС вважає за необхідне вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги, надавши оцінку податковому повідомленню-рішенню від 19.10.2018 №.

Частина друга статті 17 Закону №481/95-ВР передбачає, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, окрім іншого, <…> роздрібної торгівлі <…> алкогольними напоями <…> без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Враховуючи, що позивач у відповідності до частини чотирнадцятої статті 15 Закону №481/95-ВР мав право здійснювати торгівлю сидром без отримання окремої ліцензії, то застосування до нього штрафних санкцій відповідно податкового повідомлення-рішення від 19.10.2018 № є безпідставним, а отже таке рішення підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині задоволених позовних вимог, проте помилково відмовив у задоволенні решти вимог повністю.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині , а позов в цій частині задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 19.10.2018 № та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині позовних вимог задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 19.10.2018 №.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 07.10.2019.