Справа № 540/954/19
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/954/19

Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Херсон 13 червня 2019 року

Судова колегія Пятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Запорожана Д.В, ОСОБА_2

за участі секретаря судового засідання: Недашковської Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство юстиції України про стягнення різниці у середньому заробітку за час затримки виконання судового рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про стягнення невиплаченої різниці у середньому заробітку після його коригувань в сторону збільшення за період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року у розмірі 35509,20 грн., з відрахуванням обовязкових до сплати податків та зборів; встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом встановлення Головному територіальному управлінню юстиції у Херсонській області та Міністерству юстиції України строку для подання звіту про виконання рішення суду у 30 календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_3 зазначив, що він має право на коригування середнього заробітку, який стягувався судом за періоди вимушеного прогулу позивача, затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, у звязку із підвищенням його посадового окладу.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року задоволено адміністративний позов в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Херсонській області на користь ОСОБА_3 невиплаченої різниці у середньому заробітку після його коригувань в сторону збільшення за період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року у розмірі 35509,20 грн., з відрахуванням обовязкових до сплати податків та зборів.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головним територіальним управлінням юстиції у Херсонській області подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У своїх доводах апелянт зазначає, що Міністерством юстиції України не прийнято наказу про поновлення ОСОБА_3 на посаді у визначений у позові період, а тому відповідач не має обовязку сплачувати різницю у середньому заробітку за час затримки виконання рішення з урахуванням підвищення оплати праці за посадою начальника ГТУЮ у Херсонській області.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 25.05.2015 року №1674/к ОСОБА_3 призначено на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, із збереженням 9 рангу державного службовця, в порядку переведення, як такого, що успішно пройшов стажування, з випробувальним терміном шість місяців.

Наказом Міністерства юстиції України від 23.05.2016 року № 2917/к ОСОБА_3 присвоєно 6 ранг державного службовця в межах категорії "Б" посад державної служби з 01.05.2016 року.

Наказом Міністерства юстиції України від 26.05.2016 року № 3088/к ОСОБА_3 звільнено з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 27.05.2016 року за власним бажанням відповідно до частини 2 статті 86 Закону України "Про державну службу".

27.05.2016 року в. о. начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області прийнято наказ № 1244/1 "Про звільнення ОСОБА_3А.", яким оголошено наказ Міністерства юстиції України від 23.05.2016 року № 2917/к.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 року в справі №821/858/16 визнано протиправними та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 3088/к "Про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області", наказ ГТУЮ у Херсонській області від 27.05.2016 року № 1244/1 "Про звільнення ОСОБА_3А.", вирішено поновити ОСОБА_3 на посаді начальника ГТУЮ у Херсонській області з 27.05.2016 року та стягнуто з Головного управління на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 54880,00 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року, залишеного без змін постановою Пятого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2019 року в справі №2140/1510/18, стягнуто з ГТУЮ у Херсонській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виконання постанови ОААС від 23.11.2016 року по справі № 821/858/16 в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника ГТУЮ у Херсонській області за період з 23.11.2016р. по 31.07.2018р. в сумі 183957,76 грн.

Надаючи відповідь на адвокатський запит представника позивача, 18.04.2019 року ГТУЮ в Херсонській області направило на його адресу лист за вих. № 13.1-30/2689, згідно якого станом на дату незаконного звільнення позивача з роботи (27.05.2016 року) його посадовий оклад становив 6892,00 грн. Крім того, вказано на те, що посадовий оклад на посаді, на якій був поновлений ОСОБА_3, в подальшому збільшувався та з 01.01.2017 року становив 7100,00 грн.; з 01.01.2018 року 10400,00 грн.; а з 01.01.2019 року 10990,00 грн.

Позивач вважає, що він має право на коригування середнього заробітку, який стягувався судом за періоди вимушеного прогулу позивача, затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, у звязку із підвищенням його посадового окладу, та на стягнення коштів, що не були виплачені після підвищення посадового окладу (у 2017-2018 роках), що і стало підставою для звернення до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання невиплаченої різниці у середньому заробітку після його коригувань, оскільки розмір посадового окладу позивача протягом 2017-2018 років двічі збільшувався.

В свою чергу, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не обґрунтовано необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналізуючи вище наведені норми КЗпП України, ОСОБА_4 Верховного Суду не знайшла підстав для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року (у справі № 6-511цс16) та у постанові від 20.06.2018 року зробила висновок про те, що: виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Судом першої інстанції встановлено, що різниця у середньому заробітку за час вимушеного прогулу та затримки виконання рішення суду, яка не стягнута за рішеннями судів, за 2017 рік складає (за період з 01.01.2017р. 31.12.2017р., тобто 248 робочих днів) - 3266,16 грн., за 2018 рік (з 01.01.2018р. по 31.07.2018р., тобто 144 робочих днів) - 32243,04 грн., всього - 35509,20 грн.

Колегія суддів погоджується з проведеним судом першої інстанції розрахунком, який підлягає стягненню на користь позивача та звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі правильність такого розрахунку не оспорювалась.

В свою чергу, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на відсутність наказу про поновлення позивача на роботі за рішенням суду та відповідно неможливість встановити строк затримки виконання рішення суду, оскільки вказані апелянтом обставини не є підставою для звільнення відповідача від виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника і у звязку з невиконанням такого рішення від обовязку виплатити останньому середнього заробітку на підставі положень статті 236 КЗпП України.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року (справа №332/603/17).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на стягнення з Головного територіального управління юстиції у Херсонській області невиплаченої різниці у середньому заробітку після його коригувань в сторону збільшення за період з 01 січня 2017 року по 31 липня 2018 року у розмірі 35509,20 грн.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складено 04.10.2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_2