Справа № 480/4788/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 р.Справа № 480/4788/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Бегунца А.О. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представник позивача Похилько Л.В.

представник відповідача Ємець О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, повний текст складено 18.03.19 року по справі № 480/4788/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", звернулось до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просило суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 27 жовтня 2017 року № .

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.19 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Зазначив, що податкове повідомлення-рішення винесено на підставі акту камеральної перевірки у ході якої встановлено порушення позивачем строків сплати самостійно визначених зобов`язань з податку на прибуток. Станом на 01.01.2016 у позивача малась заборгованість з податку на прибуток у сумі 53514307,43 грн. Позивачем у 2015 році подано ряд уточнюючих податкових декларацій, якими відкориговані податкові зобов`язання за 2012, 2013 роки. Відповідно до звітної податкової декларації за 2014 рік задекларовано суму податків у розмірі 45088501 грн. з терміном сплати до 24.02.2015. Станом на 10.03.2016 зменшено борг минулих років на 5876936,05 грн. та сплачено грошовими коштами 1637813,95 грн. за платіжними дорученнями від 29.04.2016 та 27.05.2016. Таким чином, позивачем не було вчасно сплачено самостійно визначені суми податкових зобов`язань за 2012 рік, строк прострочення становив 422 дні; за 2013 рік зі строком прострочення 412 днів та за 2014 рік зі строками прострочення 346 днів, 393 дні та 365 днів. Вказав на необгрунтованість висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування штрафу, передбаченого п. 126.1 ст. 126 ПКУ у зв`язку з припиненням податкового обов`язку зі сплати авансових внесків з податку на прибуток. Вважає, що суд першої інстанції неправильно та неповно з`ясував фактичні обставини, що мають істотне значення для належного вирішення справи, неправильно та неповно дослідив наявні у справі докази, зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у липні 2016 року відповідачем проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем до бюджету узгоджених сум податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств за 3 кв. 2012, 2013-2014 роки. За наслідками перевірки 27.10.2017 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № , яким за затримку на 393 дні сплати грошового зобов`язання у сумі 1637813,95 грн. з податку на прибуток підприємств до позивача застосовано штраф у розмірі 20% від невчасно сплаченої суми у розмірі 327562,79 грн. (а.с. 9).

В акті перевірки та у відзиві на позов відповідачем зазначено про прострочення позивачем сплати узгоджених зобов`язань за 2012, 2013 та 2014 роки (а.с. 11-12). Відповідно ж до додатку до повідомлення-рішення штраф застосовано за прострочення сплати зобов`язань, визначених позивачем у податковій декларації з податку на прибуток за 2014 рік зі строком сплати 09.04.2015. Платіжним дорученням від 29.04.2016 сплачено 1000000 грн. і строк затримки склав 365 днів. Платіжним дорученням від 27.05.2016 сплачено 637813,95 грн. і строк затримки склав 393 днів (а.с. 10). Податкова декларація з податку на прибуток за 2014 рік подана позивачем 10.02.2015.

Непогодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач, при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже є таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п.п.14.1.152 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Відповідно до п.126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності до п.36.1 ст. 36 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України від 02.12.2010 2755-VI зі змінами та доповненнями строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків встановленим цим Кодексом.

Як свідчать матеріали справи за результатами проведеної перевірки встановлено порушення ТОВ „Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання вимог п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, а саме ТОВ „Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання, протягом граничних строків несвоєчасно сплатило суму самостійно визначеного та (або) узгодженого податкового зобов`язання з податку на прибуток (код 11021000) у наступних періодах:

за 3 квартали 2012 рік у сумі 258 910,45 грн. терміном сплати 13.01.2015 р. (фактично погашено недоїмки шляхом подання податкової декларації за 2015 рік від 11.02.2016 р. № , дата операції 10.03.2016р.) затримано сплату податкових зобов`язань по податку на прибуток на 422 календарних доби;

за 2012 рік у сумі 2 234 930 грн. терміном сплати 13.01.2015 р. (фактично погашено недоїмки шляхом подання податкової декларації за 2015 рік від 11.02.2016 р. № , дата операції 10.03.2016р.) затримано сплату податкових зобов`язань по податку на прибуток на 422 календарних доби;

за 2013 рік у сумі 4 580 468,70 грн. (фактично погашено недоїмки шляхом подання податкової декларації за 2015 рік від 11.02.2016 р. № , дата операції 10.03.2016р.) затримано сплату податкових зобов`язань по податку на прибуток на 436 календарних діб у сумі 664204,7 грн., на 422 календарних доби у сумі 3 217 626 грн., на 405 календарних діб у сумі 214 415 грн., на 376 календарних діб у сумі 214 415 грн., на 412 календарних діб у сумі 269 808 грн.;

за 2014 рік у сумі 5 876 936,05 грн. (фактично погашено недоїмки шляхом подання податкової декларації за 2015 рік від 11.02.2016 р. № , дата операції 10.03.2016р.) затримано сплату податкових зобов`язань по податку на прибуток на 315 календарних діб у сумі 2119 561,05грн., на 346 календарних діб у сумі 3 757 375грн.;

за 2014 рік у сумі 637 813,95 грн. (фактично погашено недоїмки шляхом сплати згідно платіжного доручення N 333 від 27.05.2016) затримано сплату податкових зобов`язань по податку на прибуток на 393 календарних діб;

за 2014 рік у сумі 1 000 000 грн. (фактично погашено недоїмки шляхом сплати згідно платіжного доручення N 265 від 29.04.2016) затримано сплату податкових зобов`язань по податку на прибуток на 365 календарних діб.

Відповідно до статті 126 п. 126.1 ПК України (в редакції станом на 11.06.2015) у разі якщо, платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у встановлених розмірах.

Згідно з п. 57.1 ст 57 ПКУ (в редакції з 01.01.2015 року на час подання декларації з податку на прибуток за 2014 рік) платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду. Сума щомісячних авансових внесків обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) рік, зменшеної на суму сплачених авансових внесків з цього податку при виплаті дивідендів, яка залишилась не зарахованою у зменшення податкового зобов`язання з цього податку, без подання податкової декларації.

Таким чином, за наслідками діяльності у 2014 році підприємством визначається сума авансових внесків, що підлягатиме сплаті у наступних періодах.

Колегія суддів звертає увагу на те, що важливим є не сам факт сплати авансових внесків, а діяльність відповідного періоду, який береться для розрахунку.

Судова колегія вважає неправомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування штрафу, передбаченого п. 126.1 cт. 126 ПКУ у зв`язку з припиненням податкового обов`язку зі сплати авансових внесків з податку на прибуток, з огляду на наступне.

Дійсно, відповідно до змін, внесених до ПКУ Законом України від 24.12.2015 року № 909- VIII, відмінено щомісячні авансові внески та введено разовий «перехідний» авансовий внесок. Так, в перехідних правилах було прописано необхідність сплати авансового внеску за результатами трьох кварталів 2016 року у сумі 2/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за три квартали 2016 року. Розрахунок такого авансового внеску подавався платником податку у податковій декларації за три квартали 2016 року. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов`язань.

Відповідно до пункту 137.4 статті 137 ПКУ в редакції станом на 01.01.2017 року податковими періодами для податку на прибуток підприємств є календарні: квартал, піврічч три квартали, рік.

Згідно пункту 36.2 ст. 36 ПК податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Відповідно до пункту 38.1 ст. 38 ПКУ виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

З викладеного вище вбачається, що податковим обов`язком є сплата податку, а caме податку на прибуток.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у зв`язку із внесенням змін до Податкового кодексу України не було скасовано обов`язку зі сплати податку на прибуток, відбулась лише зміна форми та порядку його сплати.

Але судом першоїх інстанції вказаний довод не був врахований під час розгляду справи, що призвело до хибних висновків суду.

Оскільки самостійно задекларовані зобов`язання, що подаються контролюючому органу у строки, встановлені ПКУ - є узгодженим грошовим зобов`язанням, то застосування штрафних санкцій, передбачених ст. 126 ПКУ- є правомірними діями контролюючого органу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника, слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій, відповідно до чого податковим органом за не сплату узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених кодексом, було притягнуто ТОВ „Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання до відповідальності у вигляді накладення штрафу згідно з нормою п.126.1. ст. 126 Податкового кодексу України, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999року N 1/99-рп частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі, треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У Конституції України стаття 58 міститься у розділі II "Права, свободи та обов`язки людини і громадянина", в якому закріплені конституційні права, свободи і обов`язки насамперед людини і громадянина та їх гарантії. Про це свідчить як назва цього розділу, так і системний аналіз змісту його статей та частини другої статті 3 Конституції України.

Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів тя інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Крім того, правомірність поведінки особи, зокрема дотримання нею норм податкового законодавства, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи.

У свою чергу заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.

Також п. 11 підрозділу 10 Перехідних положень ПКУ визначено, що штрафні (фінансові санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень про застосування таких штрафних (фінансових) санкцій.

Таким чином оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій. Водночас заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчинені платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно-правовими актами на час застосування відповідальності, зокрема винесення відповідних повідомлень-рішень.

Вищезазначена правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 24.11.2011 року за N2198/11/13-11.

Таким чином, відповідно до позиції ВАСУ, норм ПКУ та Конституції України відповідачем було правомірно визначено правопорушення згідно з нормами, що діяли на момент його вчинення (встановлено порушення абз. 4 п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України в редакції, що діяла станом на 01.02.2015 року), а притягнуто ТОВ „Сумське машинобудівне науково - виробниче об`єднання до відповідальності, згідно з нормами, чинними на момент застосування штрафних санкцій (п. 126.1 ст. 126 ПКУ в редакції на момент притягнення до відповідальності та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, тобто станом на 01.01.2018 року) - за не сплату узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених кодексом.

Тобто, вказані обставини не дозволяють застосовувати до спірних правовідносин норми п.31 підрозділу 10 Інші перехідні положення розділу ХХ Податкового кодексу України та, відповідно, посилання позивача на дані положення є необґрунтованими.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, діяв у відповідності до норм Податкового кодексу України, його дії відповідають ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже позовні вимоги є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п.4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови були порушені норми чинного матеріального права, і як наслідок апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі № 480/4788/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" відмовити .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 07.10.2019 року