Справа № 815/3998/16
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/3998/16

Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса 25 червня 2018 року

Судова колегія Пятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Запорожана Д.В, ОСОБА_2

за участі секретаря судового засідання: Недашковської Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, Київської міської митниці Державної фіскальної служби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Київській міській митниці Державної фіскальної служби про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, за період з 12 квітня 2008 року по 12 червня 2016 року (без врахування часу самостійного працевлаштування з 28 листопада 2008 року по 10 грудня 2009 року), у сумі 1 313 982,06 грн.; стягнення моральної шкоди, у сумі 50 000,00 грн.; зобовязання перерахувати середній заробіток відповідно до індексу інфляції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 червня 2018 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, у сумі 436 994,76 грн.; стягнуто моральну шкоду, у сумі 40 000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_3, Київською міською митницею Державної фіскальної служби у справі подано апеляційні скарги з яких вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, відповідно до їх позовних вимог та заперечень.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що судом першої інстанції невірно обраховано суму його середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так, позивач вважає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги численних надбавок та виплат, які вводились за його посадою під час вимушеного прогулу.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не проведено перерахунку його середнього заробітку з урахуванням індексу інфляції.

При цьому, Київська міська митниця Державної фіскальної служби в своїй апеляційній скарзі зазначає, що неможливість поновлення позивача на посаді зумовлена проведенням реорганізації в митних органах.

Крім того, митний орган не згоден з наданим експертом розрахунком суми середнього заробітку позивача, а також сумою стягнутої моральної шкоди, завдання якої спростовується зібраними матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2008 року, у справі №2а-354/08 за позовом ОСОБА_3 до Енергетичної регіональної митниці Державної митної служби України, Державної митної служби України, Державного казначейства України, зокрема, зобовязано Енергетичну регіональну митницю внести зміни у наказ Про призначення ОСОБА_3 на посаду заступника начальника митного поста Одеса-нафтогавань від 15 червня 2005 року №97-к, виключивши з наказу слова з шестимісячним випробувальним терміном, поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника начальника митного поста Одеса-нафтогавань Енергетичної регіональної митниці з 13 жовтня 2005 року.

Рішення суду по адміністративній справі №2а-354/08 набрало законної сили 30 листопада 2011 року.

Наказом Київської міської митниці ДФС від 13 червня 2016 року № 560-ос, на виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2008 року, у справі №2а-354/08, з урахуванням ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2016 року у справі №2-354/08, ОСОБА_3 поновлено на роботі з 13 жовтня 2005 року та зараховано з 13 червня 2016 року на посаду завідувача сектору бухгалтерського обліку вилученого майна управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності з щомісячним посадовим окладом 1828 гривень.

При цьому, бажаючи отримати середній заробіток за час затримки виконання судових рішень про поновлення на посаді, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позивних вимог, а саме стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді, за період з 24 січня 2018 року по 01 березня 2018 року. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За правилами ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З матеріалів справи вбачається, що Наказом Київської міської митниці Державної фіскальної служби України від 13.06.2016 року №560-ос, на виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2008 року у справі №2а-354/08, з урахуванням ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2016 року у справі №2-354/08 ОСОБА_3 поновлено на роботі з13.10.2005 року та зараховано з 13.06.2016 року на посаду завідувача сектору бухгалтерського обліку вилученого майна управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності.

В свою чергу, положеннями КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення суду про поновлення на роботі, поновлений працівник має право на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час допущеної затримки.

У пункті 34 постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вказано, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

В свою чергу, відповідні положення не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі протиправно звільненого працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку, зокрема, дій щодо пред'явлення рішення до примусового виконання.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року у справі № 21-63а15.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі по день видання власником або уповноваженим ним органом про це відповідного наказу, у митного органу виник обов'язок щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Між тим, встановлюючи середній заробіток позивача, який належить йому до виплати за час вимушеного прогулу, за період з 12 квітня 2008 року по 12 червня 2016 року (без врахування часу самостійного працевлаштування з 28 листопада 2008 року по 10 грудня 2009 року), судом першої інстанції вірно застосовано положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджені постановою КМУ № 100 від 8 лютого 1995 року.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно прийнято як належний доказ у справі висновок судово-економічної експертизи, яким визначено суму середнього заробітку ОСОБА_3 за час його вимушеного прогулу

При цьому, з урахуванням інших доказів, наявних у матеріалах справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, тривалістю 1 786 днів, становить 436 994,76грн.

Водночас, посилання ОСОБА_3 на необхідність врахування премій, що виплачувались працівникам митного органу у період його вимушеного прогулу є безпідставними, оскільки такі виплати є персональними по відношенню до конкретних працівників та не можуть враховуватись при обчисленні середнього заробітку позивача.

В свою чергу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 12 квітня 2008 року по 12 червня 2016 року (без врахування часу самостійного працевлаштування з 28 листопада 2008 року по 10 грудня 2009 року) не є складовою фонду оплати праці за виконану роботу та носить разовий характер, а тому така сума нарахування не підлягає індексації

Також, колегія суддів не приймає посилань митного органу на факт перебування позивача на момент звільнення на випробному терміні, як на підставу для відмови у нарахуванні йому певних виплат та надбавок, так як рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2008 року визнано протиправним призначений позивачу випробувальний термін.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь позивача завданої йому моральної шкоди, оскільки тривале невиконання судового рішення про поновлення особи на службі безумовно обмежило особу у реалізації її гарантованого права на працю, а як наслідок завдало особі моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно покладено витрати з проведення судової експертизи на субєкта владних повноважень, так як даний спір виник за безпосередньої та встановленої вини останнього, згідно ч. 8 ст. 139 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказані апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Київської міської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду 25 червня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складено 04.10.2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_2