Справа № 140/1359/19
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8644/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Матковської З.М.,

при секретарі судового засідання: Дроздовській Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року (суддя- Мачульський В.В., ухвалене в м. Луцьку) у справі № 140/1359/19 за адміністративним позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019р. Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративного-господарських санкцій в сумі 36 983,87 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року адміністративний позов задоволено частково; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави в особі Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій та пені в загальному розмірі 24655,89 грн. в дохід Державного бюджету України на рахунки, відкриті в Державній казначейській службі України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів оскаржило його подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Вважає, що оскаржуване рішення винесене без належного з`ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в частині відмовлених позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається зокрема на що судом першої інстанції зроблено невірний висновок про часткове задоволення позову шляхом стягнення 24 552,77 грн. адміністративно-господарських санкцій за незайняте робоче місце для особи з інвалідністю за 8 місяців 2018 року та пені у сумі 103,12 грн., а всього в сумі 24 655,89 грн., оскільки, чинним законодавством не визначено, що у випадку, якщо особа з інвалідністю пропрацювала на підприємстві менше шести місяців, норматив працевлаштування інвалідів вважається частково виконаний, відтак підлягають стягненню адміністративного-господарські санкції в повному розмірі в сумі 36 983,87 грн.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились та не забезпечили явки повноважного представника, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до списку працюючих інвалідів - штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2018 році у ФОП ОСОБА_1 працював повних 4 місяці ОСОБА_2 , якому була встановлена ІІІ група інвалідності довічно, на посаді підсобного працівника.

12.02.2019 ФОП ОСОБА_1 подав до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік за формою №10-ПІ, порядок подачі якого встановлюється Кабінетом Міністрів України

Відповідно до поданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік за формою №10-ПІ, при середньообліковій кількості штатних працівників облікового складу 12 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складає 0 осіб, в силу приписів статті 19 Закон №875-ХІІ норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю складає 1 особа, який відповідачем не виконаний.

Відтак, повідомленням від 15.03.2019 №11/08/144 позивач повідомив відповідача, що відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік повинен сплатити адміністративно-господарські санкції у сумі 36829,17 грн., а також повідомлено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарської санкції тягне за собою нарахування пені на суму заборгованості по сплаті цих санкцій в розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України за кожний календарний день її прострочення, та у зв`язку з невиконанням відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю Волинським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів складено розрахунок розміру сплати адміністративно-господарських санкцій та пені, а саме: 36829,16 грн. адміністративно-господарських санкцій та пеню в сумі 154,70 грн., а всього в сумі 36983,87 грн.

Відтак, оскільки відповідач добровільно не сплатив адміністративно-господарські санкції та пеню Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з даним позовом.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції зробив висновок про стягнення з відповідача 24 552,77 грн. адміністративно-господарських санкцій за незайняте робоче місце для особи з інвалідністю за 8 місяців 2018 року та пені у сумі 103,12 грн, оскільки 4 місяці 2018р. на підприємстві працював інвалід.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (частина перша та третя статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні").

Статтею 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" передбачено, що пошук підходящої роботи для осіб з інвалідністю здійснює державна служба зайнятості.

Відтак, судом першої інстанції вірно зазначено, що, обов`язки роботодавців стосовно забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування полягають: у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць; у створенні для них умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; у забезпеченні інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством; у наданні державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів; у звітуванні Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частинами першою та другою статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно з пунктом 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" передбачено, що роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Як передбачено пунктом 5 Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року №316, визначено, що Форма N 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відтак, судом першої інстанції вірно вказано, що своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії роботодавець, фактично вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю в установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як вбачається з листа від 15.05.2019 № 315/22/04-22 Волинського обласного центру зайнятості, 03.04.2018 ФОП ОСОБА_1 подав звіт форми 3-ПН про наявну вакансію. Однак, дана вакансія не була зазначена як для осіб з інвалідністю. Особи з інвалідністю на вказану вакансію не скеровувалися, відтак апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що у 2018 році відповідач здійснив неналежне інформування центру зайнятості про вакантне у нього робоче місце для особи з інвалідністю.

Разом з тим судом першої інстанції вірно встановлено з матеріалів справи, що у звітному 2018 році протягом 4 місяців у відповідача працювала 1 особа з інвалідністю, а саме ОСОБА_2 , що підтверджується списком працюючих інвалідів - штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2018 році. Відтак, ФОП ОСОБА_1 не виконав вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо забезпечення працевлаштування однієї особи з інвалідністю протягом 8 місяців 2018 року, відтак, позовні вимоги вірно задоволені за 8 місяців 2018 року.

Статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до частини першої, другої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання; учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до частини першої, другої статті 238 Господарського кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків; види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Частиною 1 статті 239 Господарського кодексу України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що відповідач не вжив всіх необхідних заходів для недопущення порушень вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" при здійсненні господарської діяльності, оскільки, створивши робоче місце для осіб з інвалідністю, ФОП ОСОБА_1 не належно проінформував територіальний орган зайнятості про наявне вакантне місце для працевлаштування осіб з інвалідністю, відтак судом першої інстанції зроблено вірний висновок про стягнення з відповідача 24 552,77 грн. адміністративно-господарських санкцій за незайняте робоче місце для особи з інвалідністю за 8 місяців 2018 року та пені у сумі 103,12 грн., а всього в сумі 24 655,89 грн.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення позову.

Отже, доводи апелянта є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року у справі №140/1359/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 03.10.2019р.