Справа № 260/1113/19
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2019 рокум. Ужгород№ 260/1113/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Петрус К.І.,

за участю:

позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача: Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, представник - Беляков А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання рішення протиправним, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошена вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 4 жовтня 2019 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, яким просять суд визнати протиправним та нечинним Рішення Виконавчого комітету Ужгородської Міської ради №263 «Про тарифи на міські пасажирські перевезення» від 24.07.2019р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є регуляторним актом, оскільки розраховане на неодноразове застосування та стосується невизначеного кола осіб - встановлює тарифи на перевезення пасажирів у м. Ужгород.

Вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем порушено встановлену Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі Закон №1160) процедуру прийняття регуляторних актів, а саме порядку його підготовки, оприлюднення проекту.

Додатково повідомили, що аналіз регуляторного впливу, який передбачений ст.9 Законом №1160, взагалі не було опубліковано, відтак оскаржуване рішення було прийнято всупереч Закону №1160 та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивачі підтримали зазначені позовні вимоги та просили суд адміністративний позов задовільнити.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого Виконавчий комітет Ужгородської міської ради не погоджується з позицією позивачів та зазначає що оскаржуване рішення №263 ввід 24.07.2019 року було прийнято у зв`язку із зверненням перевізників із заявою щодо необхідністю підвищення тарифу на перевезення пасажирів яке містило економічне обґрунтування, а отже не може бути регуляторним актом, оскільки застосовується щодо визначеного кола осіб, та не має регуляторного впливу на інших суб`єктів господарювання що здійснюють перевезення пасажирів. Проект рішення був розміщений на офіційному сайті міської ради, за 20 робочих днів до винесення проекту на розгляд засідання виконкому, тобто з дотриманням Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Зазначають, що рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 263 від 24.072019 року має характер індивідуального правового акта, дія якого направлена на встановлення вартості тарифів на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування у режимі маршрутного таксі в м. Ужгород, суб`єктам підприємницької діяльності.

Також зазначають, що в розумінні ЗУ "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" оскаржуване рішення не є регуляторним актом, так як регулює правовідносини органів місцевого самоврядування не з усіма суб`єктами господарювання, а лише з визначеним колом осіб (перевізниками) та згідно листа Державної регуляторної служби України проект рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради "Про тарифи на міські пасажирські перевезення" з урахуванням вимог ст.1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" не містить норм регуляторного характеру, а його прийняття не потребує реалізації передбачених цим Законом процедур.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.07.2019 року Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради прийнято рішення №263 "Про тарифи на міські пасажирські перевезення", відповідно до якого вирішено:

- Встановити тариф на перевезення одного пасажира автобусами міського сполучення, що працюють у звичайному режимі руху, у розмірі 7,00 грн. таким суб`єктам підприємницької діяльності:

ТОВ "Транс-Уж"; АТ "Ужгородське АТП-12107"; ТОВ "Паннонія Авто-Центр"; ПП "ШІК-ТРАНС"; ФОП ОСОБА_3 ; КП "Ужгородський муніципальний транспорт";

- Для учнів закладів загальної середньої освіти міста встановити вартість проїзду в автобусах міського сполучення, що працюють у звичайному режимі руху, у розмірі 5,00 грн. за одну поїздку у період навчання, з 1 вересня по 31 травня;

Крім того, п. 4 вищезазначеного рішення було визнано таким, що втратив чинність рішення виконкому 28.03.2018 року №97 "Про тарифи на міські пасажирські перевезення".

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Ч. 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у ст.4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються Конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

В основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого амоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ч.1 ст.144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (ч.1 ст.59).

Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, суд дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року №20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року №2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування" (далі Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Ст. 11 Закону №280/97-ВР передбачено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Підпунктом 2 п. "а" ст.28 Закону №280/97-ВР передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Враховуючи викладене, відповідні органи влади та органи місцевого самоврядування, які є організаторами пасажирських перевезень на відповідній території, повністю відповідають за організацію належного перевезення пасажирів, встановлення тарифів на користування автомобільними та електричними транспортними послугами.

Відповідно до ч.3 ст.5 Закону України "Про автомобільний транспорт" (далі Закон №2344-III) державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, зокрема тарифної політики на автомобільному транспорті.

Згідно ст. 1 ЗУ "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" регуляторний акт - це:

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання:

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

З огляду на вищевикладені положення законодавства зрозуміло, що регуляторний акт це нормативно-правовий або інший офіційний письмовий документ, який:

- приймається уповноваженим регуляторним органом;

- хоча б окремими положеннями регулює господарські, а також адміністративні відносини між регуляторним органом або іншим органом державної влади та суб`єктами господарювання;

- розрахований на довгострокове та неодноразове застосування (нормативно- правовий акт); застосовується неодноразово та щодо - невизначеного кола осіб (інший офіційний письмовий документ).

Судом встановлено, що оскаржуване рішення відповідача стосується не лише перелічених у ньому перевізників, але й невизначеного кола осіб, які користуються послугами з перевезення в т.ч. учнів закладів освіти міста (п. 2 Рішення), але при цьому здійснює регулювання господарських, а також адміністративних відносин між регуляторним органом (органи місцевого самоврядування відповідно до ст.1 Закону України №1160-ІУ саме і є регуляторними) та суб`єктами господарювання (перевізниками), що робить його і фактично регуляторним актом.

Крім того, п.4 оскаржуваного Рішення скасовує рішення виконкому "Про тарифи на міські пасажирські перевезення" №97 від 28.03.2018 року, яке взагалі не містило конкретного переліку перевізників, до яких мало застосовуватися.

Таким чином оскаржуване Рішення скасовує норми права, які діяли у сфері регулювання до його прийняття, що підтверджує його регулятивну та нормативно-правову природу, і повністю відповідає положенням ст. 1 Закону №1160 та п. 18 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Отже, оскаржуване рішення за своїм характером та змістом є регуляторним актом, що регламентує тарифи на транспортні послуги у місті Ужгород.

Ст. 4 Закону №1160 визначені принципи державної регуляторної політики, до яких відносяться: доцільність - обґрунтована необхідність державного регулювання господарських відносин з метою вирішення існуючої проблеми; адекватність - відповідність форм та рівня державного регулювання господарських відносин потребі у вирішенні існуючої проблеми та ринковим вимогам з урахуванням усіх прийнятних альтернатив; ефективність - забезпечення досягнення внаслідок дії регуляторного акта максимально можливих позитивних результатів за рахунок мінімально необхідних витрат ресурсів суб`єктів господарювання, громадян та держави; збалансованість - забезпечення у регуляторній діяльності балансу інтересів суб`єктів господарювання, громадян та держави; передбачуваність - послідовність регуляторної діяльності, відповідність її цілям державної політики, а також планам з підготовки проектів регуляторних актів, що дозволяє суб`єктам господарювання здійснювати планування їхньої діяльності; прозорість та врахування громадської думки - відкритість для фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань дій регуляторних органів на всіх етапах їх регуляторної діяльності, обов`язковий розгляд регуляторними органами ініціатив, зауважень та пропозицій, наданих у встановленому законом порядку фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, обов`язковість і своєчасність доведення прийнятих регуляторних актів до відома фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, інформування громадськості про здійснення регуляторної діяльності.

Забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає: встановлення єдиного підходу до підготовки аналізу регуляторного впливу та до здійснення відстежень результативності регуляторних актів; підготовку аналізу регуляторного впливу; планування діяльності з підготовки проектів регуляторних актів; оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, а також відкриті обговорення за участю представників громадськості питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю; відстеження результативності регуляторних актів; перегляд регуляторних актів; систематизацію регуляторних актів; недопущення прийняття регуляторних актів, які є непослідовними або не узгоджуються чи дублюють діючі регуляторні акти; викладення положень регуляторного акта у спосіб, який є доступним та однозначним для розуміння особами, які повинні впроваджувати або виконувати вимоги цього регуляторного акта; оприлюднення інформації про здійснення регуляторної діяльності (ст.5 Закону №1160).

Згідно із положеннями ст.7 Закону №1160 регуляторні органи затверджують плани діяльності з підготовки ними проектів регуляторних актів на наступний календарний рік не пізніше 15 грудня поточного року, якщо інше не встановлено законом. План діяльності з підготовки проектів регуляторних актів повинен містити визначення видів і назв проектів, цілей їх прийняття, строків підготовки проектів, найменування органів та підрозділів, відповідальних за розроблення проектів регуляторних актів. Затверджені плани діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, а також зміни до них оприлюднюються у спосіб, передбачений ст.13 цього Закону, не пізніш як у десятиденний строк після їх затвердження.

Ужгородська міська рада та виконавчий комітет при затвердженні плану діяльності з підготовки проектів регуляторних актів на 2019 рік, який був затверджений рішенням сесії Ужгородської міської ради №1319 від 13.12.2018 та оприлюднений в газеті "Ужгород" №49 (972) від 22.12.2018 року, не передбачила будь-які проекти регуляторних актів, які б стосувались тарифів на міські пасажирські перевезення.

Ст. 8 Закону №1160 визначено, що стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу. Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій.

Розробник проекту регуляторного акта при підготовці аналізу регуляторного впливу повинен: визначити та проаналізувати проблему, яку пропонується розв`язати шляхом державного регулювання господарських відносин, а також оцінити важливість цієї проблеми; обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою ринкових механізмів і потребує державного регулювання; обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою діючих регуляторних актів, та розглянути можливість внесення змін до них; визначити очікувані результати прийняття запропонованого регуляторного акта, у тому числі здійснити розрахунок очікуваних витрат та вигод суб`єктів господарювання, громадян та держави внаслідок дії регуляторного акта; визначити цілі державного регулювання; визначити та оцінити усі прийнятні альтернативні способи досягнення встановлених цілей, у тому числі ті з них, які не передбачають безпосереднього державного регулювання господарських відносин; аргументувати переваги обраного способу досягнення встановлених цілей; описати механізми і заходи, які забезпечать розв`язання визначеної проблеми шляхом прийняття запропонованого регуляторного акта; обґрунтувати можливість досягнення встановлених цілей у разі прийняття запропонованого регуляторного акта; обґрунтовано довести, що досягнення запропонованим регуляторним актом встановлених цілей є можливим з найменшими витратами для суб`єктів господарювання, громадян та держави; обґрунтовано довести, що вигоди, які виникатимуть внаслідок дії запропонованого регуляторного акта, виправдовують відповідні витрати у випадку, якщо витрати та/або вигоди не можуть бути кількісно визначені; оцінити можливість впровадження та виконання вимог регуляторного акта залежно від ресурсів, якими розпоряджаються органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи, які повинні впроваджувати або виконувати ці вимоги; оцінити ризик впливу зовнішніх чинників на дію запропонованого регуляторного акта; обґрунтувати запропонований строк чинності регуляторного акта; визначити показники результативності регуляторного акта; визначити заходи, за допомогою яких буде здійснюватися відстеження результативності регуляторного акта в разі його прийняття.

Методика підготовки аналізу регуляторного впливу для застосування Національним банком України затверджується спільно Кабінетом Міністрів України та Національним банком України, а методика підготовки аналізу регуляторного впливу для застосування іншими розробниками проектів регуляторних актів - Кабінетом Міністрів України. Методика підготовки аналізу регуляторного впливу є обов`язковою для застосування розробниками проектів регуляторних актів.

Аналіз регуляторного впливу підписується розробником проекту регуляторного акта, а в разі якщо розробником проекту є регуляторний орган, інший орган, установа чи організація - керівником цього органу, установи чи організації.

У відповідності до вимог ст.9 Закону №1160 кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань. Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений ст.13 цього Закону. Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений ст.13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта повинно містити: стислий виклад змісту проекту; поштову та електронну, за її наявності, адресу розробника проекту та інших органів, до яких відповідно до цього Закону або за ініціативою розробника надсилаються зауваження та пропозиції; інформацію про спосіб оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу (назва друкованого засобу масової інформації та/або адреса сторінки в мережі Інтернет, де опубліковано чи розміщено проект регуляторного акта та аналіз регуляторного впливу, або інформація про інший спосіб оприлюднення, передбачений частиною п`ятою ст.13 цього Закону); інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань; інформацію про спосіб надання фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями зауважень та пропозицій.

Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов`язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє.

Оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій не може бути перешкодою для проведення громадських слухань та будь-яких інших форм відкритих обговорень цього проекту регуляторного акта.

Відповідно до положень ст.13 №1160 план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет.

Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що оприлюднення регуляторного акта здійснюється з метою одержання зауважень і пропозицій. При цьому, оприлюдненню підлягають як проект регуляторного акта, так і відповідний аналіз регуляторного впливу - документ, який містить обґрунтування необхідності державного регулювання шляхом прийняття регуляторного акта, аналіз впливу, який справлятиме регуляторний акт на ринкове середовище, забезпечення прав та інтересів суб`єктів господарювання, громадян та держави, а також обґрунтування відповідності проекту регуляторного акта принципам державної регуляторної політики.

З наведеного слідує висновок про обов`язковість оприлюднення проекту регуляторного акта і відповідного аналізу регуляторного впливу, що здійснюється з необхідності одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, чим, по суті, здійснюється забезпечення публічного обговорення проекту регуляторного акта. За таких обставин, проект регуляторного акта має бути оприлюдненим щонайменше за один місяць до прийняття такого проекту.

Суд зазначає, що всупереч зазначеним положенням, відповідачем не було підготовлено та оприлюднено проекту оскаржуваного регуляторного акту.

Враховуючи наведене, виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було грубо порушено вимоги ст. Закону №1160 при винесенні Рішення №263 "Про тарифи на міські пасажирські перевезення" та процес його прийняття суперечить принципам державної регуляторної політики, що викладені в ст. 4 Закону №1160.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що міститься у Постанові від 08 серпня 2019 року у справі №500/2333/18.

Також судом встановлено, що один з позивачів є мешканцем міста Ужгород, що підтверджується відповідними документами та має право користування транспортом у місті проживання. Інший позивач працює в м. Ужгород та систематично користується громадським транспортом таким чином, дія оскаржуваного рішення, як акту регуляторного впливу поширюється в тому числі і на позивачів, у зв`язку із чим останні є беззаперечним суб`єктом спірних правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст.264 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Матеріалами справи, а також у судовому засіданні відповідачем не спростовано доводи позивача та не надано жодних належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували правомірність дій органу місцевого самоврядування щодо дотримання процедури прийняття спірного регуляторного акту, відтак позовна заява підлягає до задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, про захист яких вони просять.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що для дотримання належного способу захисту, необхідного для поновлення прав позивачів, слід саме визнати протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №263 «Про тарифи на міські пасажирські перевезення» від 24.07.2019р.

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання рішення протиправним - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №263 "Про тарифи на міські пасажирські перевезення від 24 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П. Микуляк