Справа № 480/1430/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 р.Справа № 480/1430/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми по справі № 480/1430/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області , Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" , Виконавчого комітету Сумської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (далі по тексту - УДМС України в Сумській області, перший відповідач), Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" (далі по тексту - Управління ЦНАП у м. Суми, другий відповідач), Виконавчого комітету Сумської міської ради (далі по тексту - Виконком СМР, третій відповідач), в якій просила суд:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" щодо відмови у вклеюванні фотографії в паспорт у формі паспортної книжки фотографії при досягненні позивачем 45- річного віку;

- зобов`язати Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" вклеїти в паспорт позивача у формі паспортної книжки її фотографію після досягнення нею 45-річного віку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку із досягненням 45-річного віку вона звернулася до відповідачів із заявами про вклеювання відповідної фотографії у належний їй паперовий паспорт громадянина України зразка 1994 року. Розглянувши вказані заяви, Центр надання адміністративних послуг м. Суми листом від 12.03.2019 №14.01-18/155 та Сумський міський відділ ДМСУ в Сумській області листом від 27.03.2019 №5901.3.2-2615/59.1-19 повідомили позивача про відсутність законних підстав для оформлення та видачі паспорта, оскільки паспорт, до якого при досягненні громадянином 45-річного віку не вклеєна фотокартка, вважається недійсним. Позивачу запропоновано виготовити новий паспорт громадянина України у формі пластикової картки типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2019 року по справі №480/1430/19 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2019 року по справі №480/1430/19 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач пояснила, що судом першої інстанції не враховано приписів Закону України "Про громадянство України" та Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", якими передбачено існування паспорту громадянина України у вигляді паспортної книжечки, термін дії такого паспорта законодавством не обмежено. Законом не встановлено, в яких випадках паспорт громадянина України в формі паспортної книжечки може бути визнаний недійсним та не встановлено наслідки пропуску строку для вклеювання фотокартки при досягненні особою 45-річного віку. Також зазначеними нормативними актами не передбачено неможливість визнання поважними причин пропуску встановленого строку для вклеювання фотокартки в існуючий паспорт громадянина України.

Таким чином, позивач вважає, що не обмежена в можливості вибору форми паспорта громадянина України між карткою та паспортною книжечкою, а відмова відповідачів у вклеюванні фотографії в паспортну книжку при досягненні нею 45-річного віку є такою, що обмежує її конституційні права.

Перший відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Стверджує, що позивач, досягнувши 45-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи обов`язок звернутися до територіального підрозділу Державної міграційної служби протягом місяця для вклеювання нової фотографії до паспорта громадянина України, звернулась лише 13.02.2019 із заявою у довільній формі, та не надала повного пакету документів. Враховуючи викладене, відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_1 у вклеюванні фотографії у паспорт по досягненню 45-річного віку.

Другий відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує, що з 05.10.2018 набрали чинності зміни, внесені Урядом до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України», згідно з якими, якщо особа досягла 45-річного віку і не звернулася протягом місяця для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нової фотокартки, обмін паспорту на ID-картку здійснюється в обов`язковому порядку. Даною постановою не передбачено виключень у випадку пропуску строку вклеювання фотокартки з поважних причин. Враховуючи викладене, оскільки позивач звернулася до Управління «ЦНАП» після спливу місячного строку з дня досягнення 45-річного віку, другим відповідачем обґрунтовано відмовлено позивачу у вклеюванні нової фотокартки до паспорту у вигляді книжечки.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.02.2019 ОСОБА_1 звернулася до Центру надання адміністративних послуг м. Суми із заявою про вклеювання фотографії у належний їй паперовий паспорт громадянина України зразка 1994 року. Повідомила, що є інвалідом І групи, має труднощі в пересуванні. Вказала, що 07.02.2019 матір позивачки звернулась до Паспортного сервісу з питання вклеювання фотографії до паспорту, однак, їй у цьому було відмовлено з посиланням на те, що оскільки місячний строк для вклеювання фотографії пропущений, позивач має право лише на отримання паспорту у формі ID-картки. Роз`яснено, що для отримання нового ID-паспорту ОСОБА_1 необхідно з`явитися у ЦНАП для фотографування та видачі нового паспорту, а також сплатити 400 грн.

У своєму зверненні позивач зазначила, що з релігійних переконань не бажає отримувати паспорт у формі ID-картки та за своїм фізичним станом не може фотографуватися в умовах ЦНАП, а також не має коштів, щоб заплатити за ID-паспорт. Пояснила, що строк вклеювання фотографії нею пропущено з поважних причин, оскільки вона не має змоги вільно виходити з квартири у зв`язку з інвалідністю 1-Б групи (а.с.11).

За результатом розгляду заяви позивача Центр надання адміністративних послуг м. Суми листом від 12.03.2019 №14.01-18/155 повідомив ОСОБА_1 про те, що 05.10.2018 набрали чинності зміни, внесені Урядом до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України". Згідно з внесеними змінами, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася протягом місяця для вклеювання до паспорта зразка 1994 року (паспорту у формі книжечки) нової фотокартки, обмін паспорта на ID-картку здійснюється в обов`язковому порядку. Постановою № 302 не передбачено виключень у випадку пропущення з поважних причин строку вклеювання фотографії до паспорта зразка 1994 року (паспорту у формі книжечки) по досягненню особою 25- чи 45-річного віку (а.с.13-14).

06.03.2019 позивач звернулась до Сумського міського відділу ДМС України у Сумській області із заявою, аналогічною за змістом заяві, що була подана нею до Управління «ЦНАП» 13.02.2019 (а.с.12).

Сумський міський відділ ДМСУ в Сумській області листом від 27.03.2019 №5901.3.2-2615/59.1-19 повідомив ОСОБА_1 про відсутність законних підстав для оформлення та видачі паспорта, оскільки паспорт, в якому при досягненні громадянином 45-річного віку не вклеєна фотокартка, вважається недійсним. Позивачу запропоновано виготовити новий паспорт громадянина України у формі пластикової картки типу ID-1, що містить безконтактний електронний носій відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою КМ України від 25 березня 2015 року №302. Вказано, що приписи цієї постанови Уряду застосовуються до всіх без винятку громадян України незалежно від обставин, за якими громадянин не зміг звернутися з питань вклеювання фотокартки до паспорта. Зазначено, що належність позивачки до певної суспільної групи та її переконання щодо присвоєння унікального номера, не можуть бути підставою для порушення або невиконання вимог Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» чи робити з нього винятки (а.с.15-16).

Не погодившись з вказаними відмовами, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідачів щодо відмови у вклеюванні фотографії в паспорт позивача, оскільки наслідком пропуску ОСОБА_1 строку звернення для вклеювання до паспорта громадянина України фотокартки, після досягнення 45-річного віку, є лише обмін паспорта на ID-картку.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Відповідно до ст. 22 Основного Закону права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя узгоджується з приписами статті 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, яка передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. п. 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «C. проти Бельгії» від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п.65. рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Аналізуючи викладені вище норми законодавства, слід дійти висновку, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

За приписами статті 5 Закону України "Про громадянство України", документом, який підтверджує громадянство України, є зокрема паспорт громадянина України.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі по тексту - Закон № 5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України.

Згідно з ч. 1, 2, 4, 5 ст.14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Частиною 3 ст.13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі по тексту - Положення № 2503-ХІІ).

Відповідно до п. 3, 5, 7, 8, 12 Положення № 2503-ХІІ, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. Записи, вклеювання фотокарток і відмітки у паспорті здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним. Вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25 - і 45-річного віку провадиться у п`ятиденний термін.

Пунктом 16 Положення № 2503-ХІІ визначено вичерпний перелік підстав обміну паспорта, а саме - зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.

Отже, чинними на момент звернення заявника Законом № 5492-VI та Положенням №2503-ХІІ передбачено існування двох форм паспорта громадянина України: книжечка і картка.

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:

з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII;

з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 Постанови № 302 встановлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано. Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Відповідно до п. 1-4 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (далі по тексту - Порядок № 302), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років.

Згідно пп. 6 п. 6 Порядку № 302, обмін паспорта здійснюється у разі, зокрема, якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

За приписами п.10 Порядку № 302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр).

Порядок взаємодії територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС з центрами надання адміністративних послуг встановлюється шляхом укладення відповідних договорів згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про захист персональних даних" (п.11 Порядку № 302).

Згідно з п.12 Порядку № 302 внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр) здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС.

Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС (п.13 Порядку № 302).

Відповідно до п.20 Порядку № 302 документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються особою або її законним представником/уповноваженою особою (далі - заявники) до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта за зареєстрованим місцем проживання особи.

Відповідно до п. 131 Порядку № 302, до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, вноситься така інформація, зокрема, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи).

Таким чином, безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні дані особи.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 13.02.2019 при зверненні до Центру надання адміністративних послуг м. Суми, Сумського міського відділу ДМСУ в Сумській області із заявами про вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45-річного віку зазначила, що є інвалідом І групи, відмовляється отримувати паспорт нового зразка за релігійними переконаннями, а обмеження щодо вклеювання нових карток порушує її основоположні конституційні права (а.с.11-12).

Разом з тим, позивач звернулась до вказаних органів із пропуском місячного терміну, адже 45 років їй виповнилося ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З посиланням на п.6 Порядку № 302 (в редакції згідно із постановою КМУ № 795 від 03.10.2018), відповідачі стверджують про неможливість документування ОСОБА_1 іншим чином, ніж шляхом видачі їй паспорту з безконтактним електронним носієм.

Надаючи оцінку таким твердженням відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

За визначенням ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно ч. 1, 5-6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та ненадмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору (ч.6 ст.8 КАС України).

В статті 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06.07.2010 № 2438-VI, зазначено: "Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст. 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Слід вказати, що станом на дату звернення позивача до міграційного органу діяв Закон № 5492-VI, а також два підзаконних нормативних акти: Положення про паспорт громадянина України, затверджене Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ та постанова Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України».

Як зазначалось вище, Положення № 2503-XII не містить вимоги обміну паспорта у разі звернення за вклеюванням до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток після спливу місячного терміну після досягнення 25-річного або 45-річного віку, в той час як постанова № 302 у цьому випадку зобов`язує отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років, до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі.

Отже, норми Порядку № 302, прийнятого на виконання вимог Закону № 5492-VI (в редакції зі змінами, внесеними Законом № 1474-VІІ), на відміну від норм Положення № 2503-ХІІ (чинного на час виникнення спірних відносин), не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на документування паспортом у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, у разі, якщо такий громадянин досяг 45-річного віку та не звернувся до органів ДМС протягом місяця після цього.

Примушування громадянина до отримання паспорту у вигляді картки з безконтактним електронним носієм є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом»), не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар.

Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.09.2018 по справі № 806/3265/17, а також Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.06.2019 по справі № 820/155/18, які є обов`язковими для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При цьому, перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження "нагальній суспільній потребі", тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі "Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine" від 14 червня 2007 року).

Однак, у спірних відносинах відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а відтак, відсутні перешкоди для вклеювання нової фотографії у паспортний документ ОСОБА_1 , оформлений у вигляді книжечки, та примушування позивачки до отримання нового паспорту у формі картки з безконтактним електронним носієм.

Слід також зауважити, що дії відповідачів щодо відмови у вклеюванні фотографії та рекомендування позивачці здійснити обмін паспорта у формі книжечки на паспорт у формі ID-картки, хоча і вчинені у відповідності до п.6 Порядку № 302, чинного на час виникнення спірних відносин, однак, не враховують приписів п.16 Положення № 2503-ХІІ, які містять вичерпний перелік підстав для обміну паспорту громадянина України, серед яких відсутній пропуск строку для вклеювання фотографії.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що при вирішенні питання про застосування підзаконного нормативного акту, який підлягає застосуванню у спірних відносинах, необхідно зважати також на забезпечення справедливого балансу між обмеженнями, встановленими цим законодавством, та необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів особи.

Такий висновок суду випливає як з приписів ст.8 Конвенції та сталої практики Європейського Суду з прав людини, так і вимог ч.2 ст.2 КАС України.

Відсутність у паспортному документі позивачки нової фотографії, вклеєної після досягнення ОСОБА_1 45-річного віку, створює підстави вважати цей паспортний документ недійсним, що підкреслюється відповідачами по справі.

У свою чергу, відсутність у позивачки дійсного паспортного документу суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на охорону здоров`я та соціальний захист, на укладення цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення довіреностей (доручень) іншим особам для здійснення представництва інтересів тощо.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 , відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки МСЕК серії 10ААВ № 927020 від 18.02.2015, є інвалідом І-Б групи з дитинства (ДЦП, спастико-гіперкінетична форма), нездатна до повного самостійного обслуговування, має труднощі в пересуванні, у зв`язку з чим позбавлена можливості вільно виходити зі свого помешкання у зимову пору року. Крім того, фізичний стан позивачки, обумовлений її захворюванням, унеможливлює фотографування її в умовах ЦНАП, оскільки для того, щоб фотографія була придатна для документів, необхідно деякий час працювати з ним.

Про вказані вище обставини позивачка повідомляла Управління «ЦНАП м. Суми» (а.с.11) у заяві від 13.02.2019, а також Сумський міський відділ ДМСУ у Сумській області у заяві від 06.03.2019 (а.с.12).

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про поважність причин пропуску ОСОБА_1 місячного строку для вклеювання фотографії після досягнення 45-річного віку, поважність причин, з яких позивачка не може оформити паспорт у формі ID-картки.

Однак, як вбачається зі змісту відповідей на заяви ОСОБА_1 , ці обставини не були враховані першим та другим відповідачами по справі.

Виходячи зі змісту листа УДМС України у Сумській області від 27.03.2019 № 5901.3.2-2615/59.1-19, доводи першого відповідача про неподання ОСОБА_1 повного пакету документів, зокрема, фотографій, не були підставою для відмови ОСОБА_1 у вклеюванні фотографії до наявного у неї паспортного документу, у зв`язку з чим наведені доводи не беруться колегією суддів до уваги.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку, що УДМС України у Сумській області та Управління «ЦНАП у м. Суми», відмовляючи ОСОБА_1 у вклеюванні нової фотографії до паспортного документу у формі книжечки, та вказуючи на можливість оформлення позивачці належного паспортного документу виключно у формі ID-картки, хоча й діяли відповідно до пункту 6 Порядку № 302, разом з цим без урахування всіх обставин, які мали значення для вчинення ними відповідних дій, не дотримавшись справедливого балансу між приписами цього Порядку та інтересами позивача, який має певні перешкоди для реалізації своїх прав та виконання обов`язків у зв`язку з інвалідністю, тобто з порушенням принципу пропорційності, що є неприпустимим в демократичному суспільстві.

Беручи до уваги вищенаведене, доводи представника першого відповідача щодо того, що Управлінням Державної міграційної служби України в Сумській області не створено перешкод позивачу у реалізації права на отримання паспорта громадянина України/або вклеювання до паспорта громадянина України фотокартки по досягненню певного віку, колегія суддів вважає необґрунтованими.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій та бездіяльності Управління Державної міграційної служби України в Сумській області та Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" щодо відмови у вклеюванні до паспорта громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Беручи до уваги принципову позицію першого та другого відповідачів по справі щодо відсутності винятків із правила, встановленого пунктом 6 Порядку № 302, враховуючи, що відповідачі наполягають на неможливості вклеювання нової фотографії у паспорт позивачки з огляду на пропуск нею місячного строку, та на необхідності обміну паспорту позивачки на новий у формі ID-картки, колегія суддів вважає, що зобов`язання відповідачів повторно розглянути заяви ОСОБА_1 призведе до чергової відмови позивачці у вклеюванні фотографії у паспорт.

З урахуванням наведеного, в даному випадку належнім та достатнім способом захисту позивача у спірних відносинах є зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Сумській області вклеїти в паспорт громадянина України зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , нову фотокартку у зв`язку з досягненням 45 років.

Разом з тим, слід вказати, що третім відповідачем - Виконавчим комітетом Сумської міської ради не порушено прав позивача у спірних відносинах, оскільки будь-які повноваження щодо оформлення паспорта громадянина України, згідно з Порядком № 302, у цього органу, відсутні.

Жодних вимог до Виконкому Сумської міської ради ОСОБА_1 у позові не заявлено.

Отже, у задоволенні позовних вимог до третього відповідача слід відмовити.

Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

Беручи до уваги вищенаведене, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2019 року по справі №480/1430/19 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2019 року по справі № 480/1430/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (40000, м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 27, ), Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" (40004, м. Суми, вул. Горького, 21) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії та бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (40000, м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 27, ), Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" (40004, м. Суми, вул. Горького, 21) щодо відмови у вклеюванні фотографії в паспорт у формі паспортної книжки фотографії при досягненні ОСОБА_1 45- річного віку.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (40000, м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 27, ) вклеїти в паспорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) у формі паспортної книжки фотографію позивача після досягнення нею 45-річного віку.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 07.10.2019 року