Справа № 140/1375/19
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8122/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання: Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року, головуючий суддя Димарчук Т.М., ухвалене у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ДСП Луцької МР, в якому просили визнати протиправними дій щодо відмови у встановленні їм статусу особи, на яку поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - члена сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця; зобов`язати повторно розглянути звернення від 13.03.2019 року та встановити їм статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видати «Посвідчення члена сім`ї загиблого".

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що вони є членами сім`ї (батьками) померлого військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби та мають право на встановлення їм статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і отримання відповідного посвідчення. Однак, листом від 22.03.2019 року №11.8-33/76/2019 відповідач протиправно відмовив позивачам у наданні такого статусу та видачі посвідчення, мотивуючи його відсутністю законних підстав для встановлення вказаного статусу.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною відмову Департаменту соціальної політики Луцької міської ради у встановленні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 статусу осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - члена сім`ї загиблого військовослужбовця; зобов`язано Департамент соціальної політики Луцької міської ради повторно розглянути звернення позивачів від 13.03.2019 року, встановити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ДСП Луцької МР оскаржило в його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідачем правомірно встановлено, що позивачі не мають права на отримання статусу члена сім`ї загиблого, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 з 05.02.2001 року проходив військову службу за контрактом офіцерського складу в Управлінні Служби безпеки України у Волинській області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер від розриву артеріовенозної мальформації правої лобової ділянки головного мозку, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 23.11.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області (а.с. 19).

Наказом Служби безпеки України від 05.12.2011 року №1311-ос «По особовому складу» відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України старшого лейтенанта ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу у зв`язку зі смертю з 21.11.2011 року (підстава свідоцтво по смерть серії НОМЕР_1 від 23.11.2011 року) (а.с. 20).

На підставі витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Військово-медичного управління Служби безпеки України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва від 05.03.2019 №38/281, захворювання ОСОБА_3 1984 р.н., «розрив артеріовенозної мальформації правої лобової ділянки головного мозку», яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , «так, пов`язане з проходженням військової служби» (а.с. 21).

13.03.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до відповідача із заявами про надання їм статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надавши до заяв копії наступних документів: паспорта; свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ; свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 23.11.2011 року; наказу СБУ від 05.12.2011 року №1311-ос «По особовому складу» про виключення зі списків особового складу у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 з 21.11.2011 року; витягу з протоколу засідання ЦВЛК комісії Військово-медичного управління СБУ від 05.03.2019 року №38/281 (а.с. 23-24).

22.03.2019 року за №11.8-33/76/2019 відповідач відмовив позивачам у наданні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видачі посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого», мотивуючи відсутністю законних підстав. Зазначив, що відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 10, чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів. Разом з тим, абзацом 16 пункту 1 статті 10 вищевказаного Закону визначено, що його чинність поширюється на батьків загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців. Опрацювавши подані позивачами документи, встановлено, що ОСОБА_3 , мав статус військовослужбовця управлінні Служби безпеки України у Волинській області, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва від 05.03.2019 року №38/281 вбачається, що захворювання, яке призвело до смерті, «так, пов`язане з проходженням військової служби» (а.с. 17).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність своїх дій щодо відмови у наданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 статусу особи, на яку поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видачі «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Як встановлено абзацом 1 пункту 1 статті 10 Закону дія цього закону розповсюджується на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Абзацом 16 пункту 1 статті 10 Закону передбачено, що до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

З урахуванням наведеного, батьки відносяться до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті (в тому числі, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби).

Пунктом 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302 передбачено, що особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року №379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" встановлено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що відповідачем протиправно відмовлено позивачам у наданні статусу членів сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця та видачі «Посвідчення члена сім`ї загиблого», а належним способом захисту порушеного права позивачів є зобов`язання ДСП Луцької МР встановити позивачам статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати їм «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року у справі №140/1375/19 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
Н. М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови складено 04.10.2019 року.