Справа № 580/1817/19
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1817/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Лічевецького І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах, передбачених ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ, як інваліду 2-ї групи, захворювання якого пов`язане з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести перерахунок та виплату пенсії та додаткової пенсії ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах, передбачених ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ, як інваліду 2-ї групи, захворювання якого пов`язане з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 з врахуванням виплачених за цей період сум.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині вирішення питання судових витрат, апелянтом подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в якій просить змінити оскаржуване рішення в частині відмови в стягненні понесених судових витрат та стягнути такі.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що у суду були законні підстави для стягнення судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, а відтак вимоги апелянта є обґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про необґрунтованість такої, з огляду на те, що значна частина, зазначених у розрахунку витрат понесені до виникнення предмету спору, а тому не можуть розглядатись, як витрати пов`язані з підготовкою та розглядом справи. Крім того, зазначено, що всі процесуальні документи, подані в справі підписані саме позивачем, а не адвокатом Павленко С.І. Крім того, зауважено про позицію Верховного Суду у постанові від 15.05.2018 по справі № 821/1594/17, де вказано на необхідності надання доказів ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Враховуючи зміст вимог апелянта, колегією суддів під час апеляційного розгляду на виконання положень ч. 1 ст. 308 КАС України досліджується питання розподілу судових витрат, яке є предметом апеляційного оскарження.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 в стягненні витрат, пов`язаних з правничою допомогою, виходив з того, що всі процесуальні документи подані в справі підписані саме позивачем - ОСОБА_1 , а не її представником. Крім того, суд вказав на відсутність доказів на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, врахувавши позицію Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладену в постанові від 15.05.2018 у справі № 821/1594/17.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Позивачем було заявлено вимоги про стягнення судових витрат в сумі 4000,00 грн., які були витрачені позивачем на правову допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України). При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, витрати на правничу допомогу, що підлягають сплаті в порядку компенсації та їх розмір повинні безпосередньо стосуватись розгляду справи, бути передбачені договором між адвокатом та його клієнтом, та бути підтверджені відповідними доказами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. позивач надав: договір про представництво а адміністративному процесі від 23.10.2018, додаткову угоду до договору від 23.10.2018 про представництво в адміністративному процесі від 23.10.2018, розрахунок затраченого часу адвокатом Павленком С.І. по підготовці адміністративного позову, ордер серії ЧК №108482 від 23.10.2018, квитанція до прибуткового касового ордера від 23.10.2018 на суму 4000 грн.

Колегія суддів погоджується з тим, що вказані докази є неналежними та недостатніми в контексті вимог ст.ст. 73 - 76 КАС України, з огляду на таке.

Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовано зазначено, що у додатковому договорі від 23.10.2018 про представництво в адміністративному судочинстві сторони погодили, що вартість гонорару адвоката в сумі 4000 грн. охоплює витрати по підготовці адміністративного позову та участь його в судовому засіданні.

Зазначеним договором не передбачені витрати на складання договору з позивачем, вивчення документів, надання консультацій та складання заяв до Катеринопільського відділу обслуговування громадян Головного управління, складання розрахунку витраченого часу.

Значна частина зазначених у розрахунку витрат понесенні до виникнення підстав для звернення до адміністративного суду із позовом, тобто до виникнення предмету спору, а тому не можуть розглядатись, як витрати пов`язані з підготовкою та розглядом справи.

Крім того, необґрунтовано зазначено про мотив подання позивачем аналогічних заяв до Катеринопільського відділу обслуговування громадян Головного управління про перерахунок та розмір пенсії, які фактично дублюють одна одну.

Як зазначено вище, процесуальними положеннями ст. 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд першої інстанції також обґрунтовано послався на правову позицію Верхового Суду, викладену в постанові від 15.05.2018 у справі № 821/1594/17, де зазначено про необхідність надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 №481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення" при встановленні підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас, під час апеляційного розгляду справи апелянтом не було надано відповідних доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, та у встановленому порядку не спростовано аргументи та мотиви суду першої інстанції.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, доводи якої не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя-доповідач Ю.А. Ісаєнко

Суддя Т.Р. Вівдиченко

Суддя І.О. Лічевецький