Справа № 620/1548/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1548/19 Головуючий у І інстанції Соломко І.І.
Суддя-доповідач Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправним та скасувати пункту 3 наказу від 26.04.2019 року № 293 Про результати проведення службового розслідування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач зазначив, що спірний наказ прийнято не у спосіб, встановлений законом, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу Військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2019 року № 293 Про результати проведення службового розслідування .

Не погоджуючись із судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити Позивачу у задоволенні позову повністю.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що суд першої інстанції помилково відніс положення статей 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та п. 3.1.1, 3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України тільки до компетенції командирів чим визнав підстави притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності неправомірними. Також, Відповідач вказує, що перебування Позивача у відрядженні не звільняє його від виконання своїх службових обов`язків доручених йому за посадою, а отже і не звільняє його від дисциплінарної відповідальності у разі їх неналежного виконання. Крім того, Відповідач звертає увагу на те, що при проведенні службового розслідування були враховані матеріали службового розслідування військової частини НОМЕР_2 на підставі яких було видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 688 від 18.03.2019 року, та яким було повністю підтверджено бездіяльність та неналежне виконання своїх обов`язків визначених за посадою підполковника ОСОБА_1 .

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_2 з тилу-начальника тилу.

18 березня 2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 688 «Про результати службового розслідування» за фактом недоліків, виявлених в ході комплексної перевірки питань тилового забезпечення у військовій частині НОМЕР_2 , встановлено, що заступник командира військової частини НОМЕР_2 з тилу - начальник тилу ОСОБА_1 неналежним чином виконував свої функціональні обов`язки, нехтував вимогам Керівництва з організації зберігання продовольства, техніки та майна продовольчої служби Збройних Сил України, затвердженого наказом Генерального штабу ЗС України від 12.12.2016 року № 471, наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.10.2010 року № 487 "Про затвердження Технічного регламенту щодо правил маркування харчових продуктів" в зв`язку з чим, керуючись розділом III Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою недопущення подібних випадків в подальшому та покарання за порушення вимог ст. 11, 16, 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме за неналежне ставлення до виконання своїх службових обов`язків ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення - «догана».

22 квітня 2019 року наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 280 відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371, та на підставі розпорядження заступника командувача Сухопутних військ з логістики - начальника логістики Командування Сухопутних Військ Збройних Сил України від 18 квітня 2019 року № 116/10/2/192 метою визначення ролі і місця командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 , а також оцінки дисциплінарного стягнення накладеного на заступника командира військової частини НОМЕР_2 з тилу - начальника тилу підполковника ОСОБА_1 , стосовно недбалого ставлення до виконання своїх службових обов`язків, що привело до заподіяння шкоди державі наказано провести службове розслідування стосовно командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 та заступника командира військової частини НОМЕР_2 з тилу - начальника тилу підполковника ОСОБА_1 .

26 квітня 2019 року наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 293 «Про результати проведення службового розслідування» за порушення вимог ст.ст. 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та пунктів 3.1.1., 3.1.9., 3.2.1. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - «попередження про неповну службову відповідність». Підставою видачі вказаного наказу слугували результати службового розслідування, якими виявлено ряд порушень чинного законодавства України, нормативно-правовий актів України та умов договору, грубі порушення санітарно-гігієнічного режиму у їдальнях військової частини НОМЕР_2 , грубі порушення ведення обліку продуктів харчування, виявлено нестачу харчових продуктів позивачем.

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем застосовано один з крайній видів дисциплінарного впливу - попередження про неповну службову відповідність, без врахування обставин, які передбачені абз. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройні Сил України при застосування дисциплінарного стягнення. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 займає посаду заступника командира військової частини НОМЕР_2 з тилу - начальника тилу, а докази, що на час виникнення спірних правовідносин займав посаду командира військової частини НОМЕР_2 , Відповідач суду не надав, тому факт порушення Позивачем вимог ст. 58 та ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Відповідачем належними доказами не доведено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, спірні правовідносини, регулюються також Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 року № 551- XIV (далі - Дисциплінарний статут), Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

За приписами статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно зі ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язуй кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548- ХІУ військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

На військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (статті 83-84 Дисциплінарного статуту).

Статтею 68 Дисциплінарного статуту визначено види дисциплінарних стягнень, що мажуть бути накладені на старших офіцерів, а саме: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Згідно з пунктом 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Пунктами 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.

З наведених правових норм випливає, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст. 68 Дисциплінарного статуту.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме в описовій частині наказу від 26.04.2019 року № 293 «Про результати проведення службового розслідування» зазначено, що робочою групою Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини в період з 04 по 05 березня 2019 проведено перевірку окремих питань організації харчування військовослужбовців, умов зберігання продуктів харчування на продовольчих складах та їдальнях військової частини НОМЕР_2 (м. Біла Церква), виконання умов договору про закупівлю послуги з організації харчування від 29 грудня 2018 року № 286/2/18/12, укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ФІНАСГРУП», та за результатами проведення таких заходів виявлено ряд порушень чинного законодавства України, нормативно-правовий актів України та умов договору, грубі порушення санітарно-гігієнічного режиму у їдальнях військової частини НОМЕР_2 , грубі порушення ведення обліку продуктів харчування, виявлено нестачу харчових продуктів.

У то й же час, відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушенню його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Водночас, судом першої інстанції правильно встановлено, що спірний наказ прийнято з порушенням ст. 84, 85, 86, 87 Дисциплінарного статуту, оскільки останній не містить причини і умови, що сприяли вчиненню правопорушення та ступеня вини, характер та обставини вчинення правопорушенню його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, з чим погоджується колегія суддів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Відповідачем застосовано один з крайній видів дисциплінарного впливу - попередження про неповну службову відповідність, без врахування обставин, які передбачені абз. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройні Сил України при застосування дисциплінарного стягнення.

Згідно з ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало

відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим посилання Відповідача на норму Дисциплінарного статуту щодо шестимісячного терміну яким надано право Відповідачу накладати дисциплінарне стягнення, оскільки воно стосується виключно випадків, коли військовослужбовець скоїв дисциплінарне правопорушення, яке було приховане та за фактом його скоєння не проводилось службового розслідування.

В той же час, Відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано пояснень чому дисциплінарне стягнення накладне на ОСОБА_1 з порушенням термінів визначених Дисциплінарним статутом.

Щодо підстав притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до наказу відповідача від 26.04.2019 року № 293 «Про результати проведення службового розслідування», пунктом 3 на ОСОБА_1 накладено дисціплінарне стягнення - «попередити про неповну службову відповідальність» за порушення правил військової ввічливості та встановлених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, вимог статей 11, 16, 58 та 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 3.1.1., 3.1.9 та 3.2.1. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України.

Водночас, стаття 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає загальні положення про необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України та покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

За приписами статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Стаття 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил Україні передбачає, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає обов`язки командира (начальника).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 займає посаду заступника командира військової частини НОМЕР_2 з тилу - начальника тилу.

Проте, Відповідач ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції не надав доказів того, що на час виникнення спірних правовідносин Позивач займав посаду командира військової частини НОМЕР_2 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що факт порушення ОСОБА_1 вимог ст. 58 та ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Відповідачем належними доказами не доведено, оскільки Позивач займає посаду заступника командира військової частини НОМЕР_2 з тилу - начальника тилу.

При цьому, стаття 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України визначає поняття військової дисципліни, а саме: військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця; додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю и честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Також, в оскаржуваному пункті наказу, Відповідач посилається на порушення з боку Позивача відповідних пунктів наказу Міністра оборони України № 300 від 16.07.1997 року «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», а саме пунктів 3.1.1., 3.1.9 та 3.2.1.

В той же час пунктом 3.1.1. Положення визначено наступне - «Посадові особи військової частини і з`єднання, що здійснюють організацію та ведення військового (корабельного) господарства, відповідають за це господарство та виконують свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та цього Положення.».

Пункт 3.1.9. Положення визначає, що усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні: (перелік).

Колегія суддів звертає увагу, що договір про закупівлю послуги з організації харчування № 286/2/18/12, укладений між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ФІНАСГРУП» 29.12.2018 року.

Тобто, харчування в зазначеній їдальні Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІУМ ФІНАСГРУП» почало здійснюватися з 29.12.2018 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 3 від 03.01.2019 року ОСОБА_1 вибув зі складу військ, які залучаються для проведення операції об`єднаних сил в Донецький та Луганських областей.

В подальшому згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 44 від 12.02.2019 року ОСОБА_1 вибув у відрядження на 6 діб по 17.02.2019 року для участі в конференції з розвитку центрів підготовки підрозділів Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 62 від 27.02.2019 року, Позивач вибув у відрядження у військову частину НОМЕР_3 с. Старичі Львівської області на 7 діб до 05.03.2019 року для організації прийому казармених приміщень та наметового містечка.

Згідно з наказом № 65 Позивач 02.03.2019 року прибув з відрядження та приступив до виконання обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 72 від 08.03.2019 року Позивач вибув у відрядження у військову частину НОМЕР_3 с. Старичі Львівської області з 08.03.2019 року для проходження навчань в польових умовах в рамках об`єднаної багатонаціональної групи з підготовки Україна (JMTGU).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 145 від 13.05.2019 року Позивач прибув з відрядження і та приступив до виконання обов`язків за посадою.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 146 від 14.05.2019 року Позивач вибув на стаціонарне лікування у госпіталь військової частини НОМЕР_4 м. Біла Церква для стаціонарного лікування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки Позивач в період з 27.02.2019 року по дату прийняття спірного наказу перебував у відрядженнях та на стаціонарному лікуванні, то він не міг з об`єктивних підстав вчинити дисціплінарне правопорушення.

Крім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на наступне.

Оскаржуваний наказ не містить будь яких фактичних подій безпосередньо пов`язаних з виконанням позивачем службових обов`язків, які б вказували на конкретні обставини (місце, час) і наслідки:

- в констатуючий частині спірного наказу жодним чином не відображено конкретні неправомірні дії (бездіяльність), які ставляться позивачу в вину;

- наказ не містить посилання на жодний наказ командування, який би не був виконаний позивачем та на вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які могли б бути порушені позивачем (зазначено лише загальні норми чинного законодавства, за порушення яких накладено дисциплінарне стягнення);

- будь-яких пояснень перед виданням наказу від позивача не вимагали.

За загальним правилом, наказ про притягнення військовослужбовця до дисциплінарного стягнення повинен містити підстави, конкретні неправомірні дії (бездіяльність), які ставляться в вину військовослужбовцю, норми чинного законодавства, за порушення якої накладено дисциплінарне стягнення, натомість, спірний наказ вищезазначеним критеріям не відповідає, що в свою чергу свідчить про його необґрунтованість та невідповідність вимогам чинного законодавства.

Крім цього, приписами статті 96 Дисциплінарного статуту визначено, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

У той же час Відповідачем в ході службового розслідування та під час прийняття оскаржуваного наказу, не досліджувались та не оцінювались жодні документи, якими визначені обов`язки Позивача, а також не наведено будь-яких конкретних дій чи бездіяльності, що складають правопорушення.

За таких обставин, на думку колегією суддів при прийнятті оскарженого наказу не враховано характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби, рівень знань про порядок служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Северянін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення в повному обсязі.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Військової частини НОМЕР_1 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В. Земляна

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 01.10.2019 року.