Справа № 620/1175/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1175/19 Головуючий у І інстанції - Тихоненко О.М.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Борзнянської районної державної адміністрації, третя особа: Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Борзнянської районної державної адміністрації, третя особа: Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, в якому просив визнати протиправними дії Відповідача щодо відмови Позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни; зобов`язати Відповідача встановити Позивачу статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) та особою з інвалідністю 2 групи (захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС). Позивач 11.03.2019 року звернувся до Відповідача з заявою щодо встановлення останньому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, оскільки він в період з 28.01.1987 року по 16.02.1987 року в формуванні Цивільної оборони перебував у відрядженні у зв`язку з роботами, пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Однак, Відповідачем в порушення вимог законодавства відмовлено Позивачу у задоволенні даної заяви. Також, Позивач вказує, що на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях до складу Цивільної оборони в обов`язковому порядку зараховувалось все працездатне населення, що є достатньою підставою для висновку про участь позивача в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формування Цивільної оборони.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що він, як особа, залучена до складу формувань Цивільної оборони, яка стала інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, має належати до особи з інвалідністю внаслідок війни та має право на отримання відповідного посвідчення.

Відповідачем та Третьою особою відзиви на апеляційну скаргу не подавались.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.02.2019 року Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 1) (а.с.5).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії від 08.07.2002 року № 3729-5220 захворювання позивача пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.13).

Відповідно до довідки серії МСЕ-ЧНВ № 319836 від 16.11.2005 року Позивачу встановлено другу групу інвалідності (захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС) (а.с.14).

Як вбачається з наказу від 29.01.1987 року № 52-А «про направлення групи водіїв для здійснення перевезення каміння з Чорнобиля на водоохоронні споруди» Позивач в період з 28.01.1987 року по 16.02.1987 року перебував у відрядженні та здійснював перевезення каміння з Чорнобиля на водоохоронні споруди Іванківського управління осушувальних систем Київського облводгоспу (а.с.16).

Відповідно до довідки автобази від 31.05.1989 року № 105 позивач в період з 28.01.1987 по 16.02.1987 перебував у відрядженні та був зайнятий на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.15).

11 березня 2019 року Позивач звернувся до Відповідача з заявою, в якій просив встановити статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни (а.с.17-18).

Листом від 19.03.2019 року № 653 УСЗН Борзнянської РДА повідомило Позивача, що в переліку наданих останнім документів для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відсутні розпорядчі документи про залучення підприємства, на якому працював позивач до формування Цивільної оборони, у зв`язку з чим відсутні законодавчі підстави для видачі посвідчення «Інваліда війни» (а.с.19).

Вважаючи зазначені дії Відповідача протиправними Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами, якими є розпорядчі документи по підприємству про залучення конкретної особи до дій у складі формувань Цивільної оборони. Документи, які Позивач долучив до своєї заяви, адресованої Відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Проте, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони Позивач не надав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Тобто, не всі особи, які виконували роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підпадають під дію наведеної норми Закону.

Статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З пояснювальної записки до проекту цього Закону вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Частиною 1 статті 10 Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 року № 1111 та Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.1975 року № 90 було передбачено, що формування Цивільної оборони, у тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами, якими є розпорядчі документи по підприємству про залучення конкретної особи до дій у складі формувань Цивільної оборони.

Підставою для встановлення статусу інваліда війни є посвідчення громадянина, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи з вкладкою учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, довідка МСЕК та довідка, що підтверджує залучення особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, до складу формування Цивільної оборони, виданої органами Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Як встановлено колегією суддів та не заперечується сторонами, Позивачем до заяви, серед іншого, було надані: копію посвідчення серії НОМЕР_1 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1); копію довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 16 листопада 2005 року про встановлення 2-ї (другої) групи інвалідності; копію експертного висновку центральної міжвідомчої експертної комісії № 28 від 03 липня 2002 року; довідка автобази тресту «Чернігівводбуд» про відрядження для участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; витяг із наказу № 52-А від 29.01.1987 року по автобазі тресту «Чернігівводбуд» .

При цьому, Позивачем не надано належних та відповідних доказів залучення чи включення його до формувань Цивільної оборони при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Колегія суддів вважає, що для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що окрім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Верховний Суд у постановах від 07 червня 2018 року (справа № 377/797/17), від 11 жовтня 2018 року (справа № 674/1239/17) та від 30 листопада 2018 року (справа № 756/3226/16-а) висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно пункту 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на наведене вище колегія суддів дійшла висновку, що за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у останнього немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 10 травня 2018 року у справі № 279/12162/15-а; від 30 листопада 2018 року у справі № 756/3226/16-а; від 18 жовтня 2018 року у справі №753/12234/17; від 27 лютого 2019 у справі № 149/3307/16-а; від 04 квітня 2019 року у справі № 363/1489/17.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Відповідачем правомірно відмовлено Позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, оскільки останнім документально не підтверджено факт залучення до роботи у складі формування Цивільної оборони до виконання робіт по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В. Земляна

І.О. Лічевецький