Справа № 420/5693/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5693/18
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

за участю секретаря - Худика С.А.

за участю представника позивача - Хайнак В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( позивачі) звернулися з позовом, у якому просили визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення -рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області 12.09.2018 року №1, №1, №0-1426, №0-1426 та від 15.08.2018 року №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, якими позивачці були нараховані податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 -2017 рр. , та податкові повідомлення -рішення від 25.09.2018 року №0-1426, №1, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426 (т. 1 а.с. 174-183), якими позивачу були нараховані податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 -2017 рр.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що у відповідача не було законодавчих підстав для винесення вищезазначених податкових повідомлень-рішень за 2015 рік, оскільки запроваджені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» зобов`язання щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виникають у платників податків лише після 01.01.2016 року. Щодо податкових повідомлень-рішень, об`єктами оподаткування у яких була нерухомість, що розташована за адресами: АДРЕСА_1 , позивачі зазначили, що вказані об`єкти нерухомості є гуртожитками, а тому, в силу приписів Податкового кодексу України, оподаткуванню зазначеним податком не підлягають. Відносно податкових повідомлень рішень №1 від 12.09.2018 року та №1 від 12.09.2018 року, винесених відповідачем за 2016 рік, ОСОБА_1 зазначила, що загальна площа об`єктів нерухомості, які підлягають оподаткуванню за зазначеними ППР, не перевищує встановлену законодавством пільгу у розмірі 180 кв.м, а тому відповідач також не мав підстав для їх винесення. З цих же підстав не було у контролюючого органу права для винесення податкових повідомлень - рішень № 0-1426 та 1 від 25.09.2018 р. за 2016-17 роки відносно ОСОБА_2 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року - позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення головного управління ДФС у Миколаївській області від 12.09.2018 року №1, №1, №0-1426, №0-1426 та від 15.08.2018 року №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, якими ОСОБА_1 нараховані податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення головного управління ДФС у Миколаївській області від 25.09.2018 року №0-1426, №1, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, якими ОСОБА_2 нараховані податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Стягнуто з головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області за рахунок його бюджетних асигнувань суму сплаченого ОСОБА_1 судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 3 362,81 грн.

В апеляційній скарзі, ГУ ДФС в Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду від 12.03.2019 року - скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник зазначив, що нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивачам проводились на підставі інформаційних баз даних органів ДФС та реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких визначено тип об`єктів нерухомого майна, як нежитлові будівлі та житлові (жили) приміщення.

Позивачі не скористалися своїм процесуальним правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 17-37; т. 2 а.с. 103-106) ОСОБА_1 на праві власності належить наступне нерухоме майно: з 10.06.2014 року по 15.09.2016 року - 1/1 квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 59,2 кв.м; з 24.03.2015 року по 25.05.2016 року - 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 площею 93,1 кв.м; з 26.12.2015 року - 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 709,5 кв.м; з 17.12.2014 року - 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3 484,6 кв.м; з 26.12.2014 року - 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 721,6 кв.м; з 26.12.2015 року - 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 530,3 кв.м; з 16.01.2008 року - 2380/5000 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 505,2 кв.м; з 16.01.2008 року - 4/8 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 198,4 кв.м.

Як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 187-211) ОСОБА_2 на праві власності належить наступне нерухоме майно: з 24.03.2015 року по 25.05.2016 року - 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 93,1 кв.м; з 21.07.2015 року - 1/8 квартири за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 32 кв.м; з 26.12.2015 року - 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 709,5 кв.м; з 17.12.2014 року - з 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3 484,6 кв.м; з 26.12.2014 року - 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 721,6 кв.м; з 26.12.2015 року - 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 530,3 кв.м; з 16.01.2008 року - 2380/5000 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 505,2 кв.м; з 16.01.2008 року - 4/8 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 198,4 кв.м.

З огляду на інформацію, зазначену у вищезазначених витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, головним управлінням ДФС у Миколаївській області на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст.54, п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України були винесені податкові повідомлення рішення, якими ОСОБА_1 були нараховані податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

ППР №1 від 12.09.2018 року - за 2015 та 2016 рік на загальну суму 138,29 грн. - за 1/1 квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 59,2 кв.м (т. 1 а.с. 55);

ППР №1 від 12.09.2018 року - за 2015 та 2016 рік на загальну суму 87,35 грн. - за 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 площею 93,1 кв.м (т. 1 а.с. 56);

ППР №0-1426 від 12.09.2018 року - за 2015-2017 рік на загальну суму 53 756,79 грн. - за 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 709,5 кв.м (т. 1 а.с. 57);

ППР №0-1426 від 15.08.2018 року - за 2015-2017 рік на загальну суму 124 992,60 грн. - за 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3 484,6 кв.м (т. 1 а.с. 58);

ППР №0-1426 від 15.08.2018 року - за 2015-2017 рік на загальну суму 61 753,79 грн. - за 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 721,6 кв.м (т. 1 а.с. 59);

ППР №0-1426 від 12.09.2018 року - за 2015-2017 рік на загальну суму 1 165,39 грн. - за 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 530,3 кв.м (т. 1 а.с. 60);

ППР №0-1426 від 15.08.2018 року - за 2015-2017 рік на загальну суму 51 399,72 грн. - за 2380/5000 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 505,2 кв.м (т. 1 а.с. 61);

ППР №0-1426 від 15.08.2018 року - за 2015-2017 рік на загальну суму 42 986,61 грн. - за 4/8 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 198,4 кв.м (т. 1 а.с. 62).

Також, як вбачається з матеріалів справи, податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ОСОБА_2 були визначені за наступними об`єктами оподаткування:

ППР №0-1426 від 25.09.2018 року - за 2015-2017 роки на загальну суму 17,46 грн. - за 1/8 квартири за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 32 кв.м (т. 1 а.с. 225);

ППР №1 від 25.09.2018 року - за 2015-2016 роки на загальну суму 86,00 грн. - за 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 площею 93,1 кв.м (т. 1 а.с. 226);

ППР №0-1426 від 25.09.2018 року - за 2015-2017 роки на загальну суму 53 732,08 грн. - за 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 709,5 кв.м (т. 1 а.с. 227);

ППР №0-1426 від 25.09.2018 року - за 2015-2017 роки на загальну суму 124 992,60 грн. - за 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3 484,6 кв.м (т. 1 а.с. 228);

ППР №0-1426 від 25.09.2018 року - за 2015-2017 роки на загальну суму 61 753,79 грн. - за 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 721,6 кв.м (т. 1 а.с. 229);

ППР №0-1426 від 25.09.2018 року - за 2015-2017 роки на загальну суму 1157,72 грн. - за 1/2 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 530,3 кв.м (т. 1 а.с. 230);

ППР №0-1426 від 25.09.2018 року - за 2015-2017 роки на загальну суму 51399,72 грн. - за 2380/5000 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 505,2 кв.м (т. 1 а.с. 231);

ППР №0-1426 від 25.09.2018 року - за 2015-2017 роки на загальну суму 42 986,61 грн. - за 4/8 будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 198,4 кв.м (т. 1 а.с. 232).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що застосування контролюючим органом положень статті 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не може мати місце у 2015 році. Щодо оподаткування позивача за 2016 рік, то на думку суду, відповідачем не взято до уваги, що загальна площа об`єктів нерухомості, які підлягають оподаткуванню за зазначеними податковими повідомленнями - рішеннями, не перевищує встановлену законодавством пільгу у розмірі 180 кв. м. Щодо визначення податкових зобов`язань позивачам за 2016-2017 роки по об`єктах оподаткування (нерухомості), що розташована за адресами: АДРЕСА_1 », суд вказав, що вони мають статус гуртожитків, а тому не є об`єктами оподаткування в силу приписів пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового Кодексу України податком на майно, відмінне від земельної ділянки.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Стосовно здійснення оподаткування позивачів податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон №71-VIII) було запроваджено новий місцевий податок, а саме: податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок та податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Вказаним Законом запроваджено низку правових норм, що врегулювали питання справляння місцевих податків.

Колегія суддів звертає увагу, що приписами статті 10 Податкового кодексу України, передбачено перелік місцевих податків, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прямо не вказаний. Натомість, є податок на майно, який складається із 3 різних податків, кожен із різними елементами податку як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов`язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням податку на майно, відмінного від земельної ділянки, на 2015 рік відповідні норми Закону №71-VIII набрали чинності з 01 січня 2015 року. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов`язку щодо встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Плановим відповідно до положень підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Відповідно до рішення Одеської міської ради від 21.01.2015 року № 6258-VI "Про встановлення податку на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" встановлено з 01.01.2015 року на території міста Одеси податок на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб.

Отже, рішення місцевих рад щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті у 2015 році, могли встановлювати плановим лише 2016 рік.

Таким чином, з урахуванням норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення місцевих рад стосовно податку на майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті в 2015 році та опубліковані протягом січня-лютого 2015 року, не могли бути застосовані в 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду податку на майно, відмінне від земельної ділянки міг вважатися встановленим місцевою радою.

Наведені положення кодексу необхідно застосовувати з урахуванням норм Конституції України, які є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Так, за змістом статті 57 Основного Закону кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

При цьому статтею 64 Конституції України передбачено, що зазначене конституційне право громадянина не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Таким чином, з урахуванням норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення місцевих рад стосовно податку на майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті в 2015 році та опубліковані протягом січня-лютого 2015 року, не могли бути застосовані в 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду податку на майно, відмінне від земельної ділянки міг вважатися встановленим місцевою радою.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення вимог позивача про визнання протиправним і скасування податкових повідомлень-рішень від 12.09.2018 року №1, №1, №0-1426, №0-1426 та від 15.08.2018 року №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426 (відносно ОСОБА_1 ) , а також податкових повідомлень-рішень від 25.09.2018 року №0-1426, №1, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426, №0-1426 (відносно ОСОБА_2 ) про визначення кожному з позивачів суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік.

Щодо здійснення оподаткування позивачів податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 - 2017 роки, колегія суддів зазначає таке.

Законом №71-VIII з 2016 року розширено базу оподаткування для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом оподаткування як житлової, так і нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п.266.3.1 та п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості з урахуванням таких особливостей:

за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку;

за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного або різних типів, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної згідно з підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку.

Обчислення суми податку з об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Підпункт 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України надає право сільським, селищним, міським радам встановлювати пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової нерухомості для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб не надаються на об`єкт/об`єкти оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, затвердженої рішенням органів місцевого самоврядування.

Згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Таким чином, колегія суддів зазначає, у 2016 році фізичним особам - платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової нерухомості податок нараховується виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 266.7.1пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку.

Як було зазначено вище, відповідно до відомостей, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності у власності позивачів знаходяться об`єкти житлової нерухомості та нежитлові будівлі згідно зазначеного переліку.

Задовольняючи позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень з визначенням податкових зобов`язань позивачам за 2016-2017 роки по об`єктах оподаткування (нерухомості), що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції послався на підпункт «г» пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, згідно якої, гуртожитки не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином спірним предметом в цій частині позову є саме наявність об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розумінні ст. 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до частини «г» пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, гуртожитки не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтуванням такого висновку суду слугували:

1) рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2015 року у справі №522/4298/15-ц, згідно якого приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 надано статус гуртожитку .

2 ) рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/3699/17-ц від 03.03.2017 року, яким було встановлено факт того, що жиле літнього типу приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1709,5 кв. м (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01), разом з нежитловою будівлею за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1721,6 кв. м (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01), разом з нежитловою будівлею за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1721,6 кв. м (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01), разом з будівлею кафе за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 961,4 кв. м (реєстраційний номер майна 16276573), разом з нежилою будівлею за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 914,6 кв. м. (реєстраційний номер майна 16281169), разом з нежитловими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2926,1 кв. м (реєстраційний номер майна 11309881) є гуртожитком, за адресою: АДРЕСА_1 , з 21.06.2015 року.

Встановлено факт того, що жиле приміщення літнього типу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 530,3 кв. м (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01) разом з нежилими будівлями водної станції за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1505,2 кв. м (реєстраційний номер майна 7387378) є гуртожитком, за адресою: АДРЕСА_1 , з 21.06.2015 року.

Встановлено факт того, що нежитлова будівля, адміністративно - культурного центру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1198,4 кв. м (реєстраційний номер майна 12721374) є гуртожитком, за адресою: АДРЕСА_1, з 21.06.2015 року.

З огляду на наведені докази, суд першої інстанції також дійшов висновку, що винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення №1 від 12.09.2018 року та №1 від 12.09.2018 року за 2016 рік стосовно ОСОБА_3 та № 1 та №0-1426 від 25.09.2018 рік за 2016 рік стосовно ОСОБА_2 , є протиправними, оскільки загальна площа наявних в них об`єктів нерухомості, які підлягають оподаткуванню, не перевищує встановленої Податковим Кодексом України розміру пільги, а саме 180 кв.м, а саме: 1/1 частка квартири, що знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 59,2 кв. м та 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 площею 93,1 кв.м., які належать ОСОБА_1 та 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 площею 93,1 кв.м, та 1/8 квартири за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 32 кв.м., які належали ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає помилковими такі висновки суду з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 78 КАС України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Як вбачається з матеріалів справи, нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючим органом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проводилось на підставі інформаційних баз даних органів ДФС та реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких визначено тип об`єктів нерухомого майна, як нежитлова будівля та житлове (жиле) приміщення.

Підпункту 1 частини 1 статті 2 Закону України № 1952-1V «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 5 статті 12 Закону № 1952-1V встановлено, що відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

При цьому, матеріали справи не містять жодних документів на підтвердження переведення статусу цих житлових та нежитлових будівель, розташованих за адресою : АДРЕСА_1 , за відповідними номерами, в статус гуртожитків.

Вищезазначені рішення судів, на думку колегії суддів, не підпадають під визначення оригіналів документів, зокрема про право власності, в розумінні пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 КАС України, на підставі яких контролюючим органом обчислюється база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, відмінної від земельної ділянки.

Слід зазначити, що позивачі взагалі не оспорювали зроблений відповідачем розрахунок податкових повідомлень - рішень, зважаючи на те, що вони не є суб`єктами сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу вищенаведеного.

Отже, судова колегія приходить до висновку, що застосування контролюючим органом положень вказаного Податкового кодексу та рішення органу місцевого самоврядування з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016- 2017 роки є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 317 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення на підставі неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від про визначення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік : від 12.09.2018 року №1 в частині 83,90 грн., №1 в частині 65,97 грн., №0-1426 в частині 1 211,34 грн., №0-1426 в частині 375,77 грн., та від 15.09.2018 року №0-1426 в частині 21 221,21 грн., №0-1426 в частині 10484,54 грн., №0-1426 в частині 8 726,60 грн., №0-1426 в частині 7 298, 26 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області про визначення ОСОБА_2 суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік : від 25.09.2018 року №0-1426 в частині 5,55 грн., №1 в частині 64,62 грн., №0-1426 в частині 1 186, 03 грн., №0-1426 в частині 21 221.21 грн., №0-1426 в частині 10 484,54 грн., №0-1426 в частині 368,10 грн., №0-1426 в частині 8726,60 грн., №0-1426 в частині 7 298, 26 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 07. 10.2019р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.