Справа № 360/3465/19
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3465/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02.08.2019 на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (далі - відповідач, УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області), в якому позивач просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася у відмові в призначенні пенсії за вислугу років позивачу та у неврахуванні до спеціального стажу періодів роботи з 19.09.1983 по 01.01.1989, з 03.01.1989 по 05.08.1994, з 01.08.2003 по 26.02.2008; зобов'язати відповідача зарахувати позивачу до спеціального стажу періоди з 19.09.1983 по 01.01.1989, з 03.01.1989 по 05.08.1994, з 01.08.2003 по 26.02.2008; зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років за заявою від 20.11.2018.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що 20.11.2018 він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років та документами про стаж на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак 29.11.2018 відповідачем прийнято рішення про відмову у зарахуванні спеціального стажу. Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду та рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 29.11.2018 про відмову у зарахуванні стажу, зобов'язано відповідача вирішити питання щодо зарахування до стажу спірних періодів роботи з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні.

26.03.2019 відповідач лише декларативно посилаючись на керівництво правовою позицією суду у рішенні від 14.02.2019, вдруге прийняв рішення про відмову.

Позивач вважає бездіяльність відповідача, яка вдруге виявилася у відмові зарахувати до спеціального стажу періодів роботи з 19.09.1983 по 01.01.1989, з 03.01.1989 по 05.08.1994, з 01.08.2003 по 26.02.2008 на підставі довідок про підтвердження наявного трудового стажу для за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 03/214 від 16.11.2016, № 01/17-302 від 26.04.2017, та № 459/38 від 31.03.2017, протиправною й такою, що порушує його право на соціальний захист, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 06.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 05.09.2019 вирішено здійснювати подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

25.09.2019 відповідач на адресу суду надав відзив на позовну заяву (арк. спр. 84-85), в обґрунтування якого зазначив, що позивач звернувся до управління з заявою про призначення/перерахунок пенсії від 12.12.2018. Позивач надав до управління паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, в якому зазначені його прізвище ім'я та по-батькове: ОСОБА_1.

В підтвердження пільгового стажу позивачем надані довідки, які не відповідають умовам чинного законодавства України і правочинність яких відносно позивача не встановлена. Дані довідок № 03/214 від 16.11.2016 та № 01/17-302 від 26.04.2017 не співпадають з прізвищем позивача, довідки видані підприємством, яке закрито, а довідка № 459/38 від 31.03.2017 видана підприємством, яке не зареєстроване в ЄДРПОУ.

Також в державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування міститься невідповідність в індивідуальних відомостях про застраховану особу прізвище Глибішин з даними паспорту ОСОБА_1.

Відповідач вважає, що достовірність документів визначити не можливо, означені довідки не підтверджують наявність стажу для визначення права на пенсії за вислугу років.

Страховий стаж згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу врахувати та встановити суму заробітної плати також не можливо.

В порядку цивільного судочинства підтвердження належності довідок саме позивачу не встановлено.

За Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років професії старшого кондуктора та головного кондуктора не визначені. За записами в трудовій книжці позивача: за записом № 9 він займав посаду старшого кондуктора вантажних перевезень з 17.02.1989 по 15.05.1991, за записом № 10 з 15.05.1991 по 02.02.1994 займав посаду головного кондуктора вантажних перевезень, що свідчить про неможливість зарахування цього періоду до стажу, який дає право на достроковий вихід на пенсію.

Відповідач вважає, що ні за даними трудової книжки, ні за довідками підтвердити наявність необхідного стажу для встановлення права дострокового виходу на пенсію не можливо.

Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення статті 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 20.11.2018 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії згідно з підпунктом 2-1 пунктом 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», додавши до заяви документи, зазначені в розписці-повідомленні (арк. спр. 8, 96-105).

На дату звернення із заявою позивач досяг 55-річного віку.

29 листопада 2018 року УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно з пунктом а статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (арк. спр. 91-94).

Відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугу років, вирішив, що згідно з наданими документами позивач має загальний стаж роботи 25 років 28 днів, з них на пільгових умовах - немає, оскільки відповідач не зарахував до трудового стажу для призначення пенсії періоди роботи з 19.09.1983 по 01.01.1989, з 03.01.1989 по 05.08.1994, з 01.08.2003 по 26.02.2008 через дефектність наданих довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній, а також стаж з 01.01.2004 - через невідповідність в індивідуальних відомостях про застраховану особу прізвища Глибішин з даними паспорту НОМЕР_2 прізвища ОСОБА_1.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 у справі № 360/4354/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області від 29.11.2018 без номеру про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно з пунктом "а" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язано УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області вирішити питання щодо зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 періодів роботи з 19.09.1983 по 01.01.1989; з 03.01.1989 по 05.08.1994; з 01.08.2003 по 26.02.2008, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; зобов'язано УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 листопада 2018 року та вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно з пунктом а статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (арк. спр. 61-65).

Рішення суду від 14.02.2019 у справі № 360/4354/18 сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили 19.03.2019.

На виконання рішення суду від 14.02.2019 у справі № 360/4354/18 УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 від 20.11.2018 та прийняло рішення від 26.03.2019 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно з пунктом "а" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (арк. спр. 56-58, 86-88).

Відповідачем не зараховано до трудового стажу для призначення пенсії періоди роботи позивача з 19.09.1983 по 01.01.1989, з 03.01.1989 по 05.08.1994, з 01.08.2003 по 26.02.2008 через дефектність наданих довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній, а також стаж з 01.01.2004 - через невідповідність в індивідуальних відомостях про застраховану особу прізвища Глибішин з даними паспорту НОМЕР_2 прізвища ОСОБА_1.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Щодо незарахування періодів з 19.09.1983 по 01.01.1989, з 03.01.1989 по 05.08.1994, з 01.08.2003 по 26.02.2008 суд зазначає таке.

У відповідності до абзацу другого пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що було змінено Законом України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ, який набрав чинності з 11.10.2017, положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Тобто пенсії за вислугу років згідно із нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначається за умови наявності станом на 11.10.2017 передбачених даним Законом страхового стажу та спеціального стажу при досягненні особами віку, передбаченого статтями 54, 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до пункту "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які забезпечують безпеку руху на залізничному професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетам Міністрів України водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар'єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі, жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Згідно Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення" передбачені, зокрема оглядачі вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів; оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій; кондуктори вантажних поїздів, слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць.

Відповідно до пункту 3 Роз'яснення Міністерства соціального забезпечення України від 18 листопада 1992 року "Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років" встановлено, що відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно із затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах тобто старші головні провідні, а також помічники.

Згідно із статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637). У відповідності до пункту 1 даного Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

За відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 даного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються довідки виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення характеристики письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи. Які містять відомості про періоди роботи.

Абзацом 1 пункту 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників У довідці має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, документом, який посвідчує трудовий стаж та працевлаштування в певних організаціях, є трудова книжка.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 (арк. спр. 17-36), в ній наявні такі записи про роботу:

Вагонне депо Кондрашівська Нова з 19.09.1983 по 01.01.1989:

- з 19.09.1983 по 01.01.1989 працював слюсарем з ремонту рухомого складу до 12.08.1984, з 13.08.1984 - оглядачем вагонів (записи № 5, 6, 7);

Станція Кондрашівська Нова з 03.01.1989 по 05.08.1994:

- з 03.01.1989 працював учнем старшого кондуктора вантажних вагонів, з 17.02.1989 - старшим кондуктором вантажних вагонів, з 15.05.1991 - головним кондуктором, з 02.02.1994 - кондуктором вантажних вагонів (записи № 8, 9, 10, 11, 12);

Вагонне депо "Луганськ" Донецька залізниця з 01.08.2003 по 26.02.2008:

- працював оглядачем - ремонтником вагонів (запис № 26, 27).

Інформація щодо періоду роботи з 03.01.1989 по 05.08.1994 зазначена в трудовій книжці, кореспондується з інформацією, зазначеною в архівній довідці від 17.10.2013 № 428/41-305 архіву державного підприємства "Донецька залізниця Луганська дирекція залізничних перевезень" (арк. спр. 9), яка надавалась позивачем відповідачу.

Як вбачається з Додатку В (обов'язкового) до класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 року № 327, ним передбачено похідні слова до професій (професійних назв робіт), зокрема, "головний, старший, помічник, учень". Також цим додатком зазначено, що похідні слова до професій (професійних назв робіт) можуть застосовуватися за умови збереження галузевої та функціональної належності, кваліфікаційних вимог, виключення дублювання збереження коду новоутвореної професії.

Відповідно до примітки 2 додатка В до Класифікатора професій назви професій можуть бути розширені за потреби користувача для внутрішнього використання термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови дотримання лаконічності викладення якщо інше не передбачено у Класифікаторі професій чи відповідних нормативно-правових актах.

Отже від базової професійної назви роботи "кондуктор вантажних поїздів" утворюється деталізована назва посади "старший кондуктор вантажних поїздів", "учень старшого кондуктора вантажних поїздів", "головний кондуктор вантажних поїздів", що узгоджується з нормами Класифікатора професій щодо новоутворення професійних назв робіт.

Посилання відповідача як на відмову в зарахуванні періодів роботи з 19.09.1983 по 01.01.1989, з 03.01.1989 по 05.08.1994, з 01.08.2003 по 26.02.2008 на дефектність відносно чинного законодавства довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 16.11.2016 № 03/214, від 26.04.2017 № 01/17-302, від 31.03.2017 № 459/38 суд вважає хибним, оскільки згідно з нормами Порядку № 637 додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Також суд зауважує, що записи у трудовій книжці про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємства, і дефектів їх вчинення не мають.

Більш того, відповідачем у рішенні від 26.03.2019 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 не зазначено, з яких підстав УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області не взято до уваги зазначені записи.

Враховуючи приписи пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 3 Роз'яснення Міністерства соціального забезпечення України від 18 листопада 1992 року "Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років", суд вважає, що наданих позивачем до матеріалів справи доказів, в тому числі трудової книжки, архівної довідки від 17.10.2013 № 428/41-305, які надавались ним до відповідача, було цілком достатньо для вирішення відповідачем питання про зарахування спірного стажу роботи з 19.09.1983 по 01.01.1989, з 03.01.1989 по 05.08.1994, з 01.08.2003 по 26.02.2008 до спеціального стажу, який дає право на призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 20.11.2018.

Щодо незарахування стажу з 01.01.2004 через невідповідність в індивідуальних відомостях про застраховану особу прізвища позивача з даними паспорта суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року № 794 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення № 794).

Так, згідно з нормами пункту 1 зазначеного Положення персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов'язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням (далі - відомості про фізичних осіб).

В основі персоніфікованого обліку згідно з пунктом 3 Положення № 794 лежить обов'язковість і своєчасність подання відомостей про фізичних осіб; обов'язковість використання індивідуального ідентифікаційного номера даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів.

Згідно норм пункту 5 даного Положення персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII "Про інформацію" має право: своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цього Положення; проводити у роботодавців перевірку достовірності поданих відомостей про фізичних осіб, зокрема перевірку фінансових та інших документів, що підтверджують зазначені відомості; у встановленому порядку притягати до відповідальності осіб, винних у порушенні строків подання відомостей, а також подання неправдивих відомостей про фізичних осіб; видавати у межах своєї компетенції нормативні акти та здійснювати роз'яснення з питань організації персоніфікованого обліку, а також інші права, що випливають із завдань персоніфікованого обліку (пункт 6 Положення № 794).

Уповноважений орган, відповідно до норм пункту 7 Положення № 794: - створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб; забезпечує автоматизоване використання відомостей про фізичних осіб для визначення права на виплати за пенсійним страхуванням та розміру цих виплат; надає фізичним особа відомості про них, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а у разі їх зміни, несвоєчасного надходження страхового збору (внесків), перегляду розміру виплачуваної пенсії, її індексації, зміни умов надання соціальних послуг чи перегляду питання про можливості їх надання - інформує письмово у встановлені строки застраховану особу; надає роботодавцям допомогу в організації підготовки відомостей про фізичних осіб.

Роботодавці мають право доповнювати та уточнювати подані до уповноваженого органу відомості про фізичну особу відповідно до законодавства (пункт 9 Положення № 794).

Згідно з нормами статті 10 Положення № 794 роботодавці зобов'язані: в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них; надавати на вимогу фізичної особи копії документів з відомостями про неї стосовно персоніфікованого обліку.

Фізична особа має право: ознайомлюватися з відомостями про неї, внесеними до системи персоніфікованого обліку; у разі незгоди з відомостями, внесеними до системи персоніфікованого обліку, звертатися до уповноваженого органу із заявою про їх виправлення; вимагати від роботодавців повного та своєчасного подання до уповноваженого органу відомостей стосовно персоніфікованого обліку.

Фізична особа для отримання в майбутньому виплат з Пенсійного фонду:

- повідомляє під час приймання її на роботу свій ідентифікаційний номер з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів і відомості, які вносяться до системи персоніфікованого обліку; повідомляє уповноважений орган та роботодавця про зміни у відомостях про неї стосовно персоніфікованого обліку; подає уповноваженому органу або роботодавцю документи, які підтверджують відомості про себе, що мають бути внесені до системи персоніфікованого обліку (пункти 11, 12 зазначеного Положення).

Разом з тим, суд зазначає, що в індивідуальних відомостях зазначається ідентифікаційний номер особи, що дає змогу ідентифікації останньої.

Суд звертає увагу на те, що позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії надавалась копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 91).

Також, позивач має право на звернення до УПФУ з заявою про виправлення помилки у своєму прізвищі та по батькові щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5.

Відповідно до статті 44 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу наведених норм вбачається, що у зв'язку зі зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком пенсійний орган був зобов'язаний перевірити копії відповідних документів та у разі виявлення невідповідностей вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством.

Однак, відповідачем в порушення зазначених норм Порядку, одразу було винесено рішення про відмову в призначенні пенсії.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14.02.2019 по справі № 360/4354/18 встановлено, що у позивача наявний спеціальний стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Рішення суду набрало законної сили. Проте, відповідачем проігноровано висновки суду та повторно прийнято протиправне рішення від 26.03.2019 про відмову в призначенні пенсії позивачеві.

За таких обстави суд дійшов висновку, що рішення відповідача, яким не зараховано до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 19.09.1983 по 01.01.1989, з 03.01.1989 по 05.08.1994, з 01.08.2003 по 26.02.2008, та яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, було прийнято відповідачем з порушенням принципів, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень статті 3 Основного Закону України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

З огляду на все вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач відмовляючи позивачу у призначенні пенсії діяв не в межах Конституції України, Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", чим допустив порушення пенсійних прав позивача гарантованих статтею 46 Конституції України, які підлягають захисту.

Оскільки у позивача наявний спеціальний стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд дійшов висновку, що рішення Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області від 26.03.2019 про відмову в призначенні пенсії згідно з підпунктом 2-1 пункту 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є протиправним та таким, яке слід скасувати.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення від 26.03.2019 б/н про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1, тому належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 26.03.2019 б/н про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1

Щодо вимог про зобов'язання відповідача зарахувати позивачу до спеціального стажу періоди з 19.09.1983 по 01.01.1989, з 03.01.1989 по 05.08.1994, з 01.08.2003 по 26.02.2008, та зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років за заявою від 20.11.2018, суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов'язати суб'єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.11.2018 про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши до стажу роботи ОСОБА_1 періоди його роботи у Вагонному депо Кондрашівська Нова з 19.09.1983 по 01.01.1989; на Станції Кондрашівська Нова з 03.01.1989 по 05.08.1994; у Вагонному депо "Луганськ" Донецької залізниці з 01.08.2003 по 26.02.2008, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по цій справі.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, які слід задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 06.08.2019 позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 768,40 грн до ухвалення судового рішення в справі.

Відповідно до частини другої статті 133 КАС України, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги фактично підлягають задоволенню повністю, лише з корегуванням способу захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 768,40 грн стягнути до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) до управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області (місце знаходження: 93601, Луганська область, смт. Станиця Луганська, вул. 1 Травня, буд. 20, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області від 26.03.2019 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно з пунктом а статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.11.2018 про призначення пенсії за вислугу років, зарахувавши до стажу роботи ОСОБА_1 періоди його роботи у Вагонному депо Кондрашівська Нова з 19.09.1983 по 01.01.1989; на Станції Кондрашівська Нова з 03.01.1989 по 05.08.1994; у Вагонному депо "Луганськ" Донецької залізниці з 01.08.2003 по 26.02.2008, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду по цій справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області до Державного бюджету України судовий збір у сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Свергун