Справа № 826/6489/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 вересня 2019 року № 826/6489/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у місті Києві

про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 13.04.2017 року №346 «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу поліції Печерського управління поліції.

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу поліції Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, у випадку не можливості поновити на даній посаді поновити на іншій аналогічні посаді на службі у Головному управлінні Національної поліції у м. Києві;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в м. Києві () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заробітку плату за період з 13.02.2017 року по 13.04.2017 року у розмірі 7717,50 грн. (сім тисяч сімсот сімнадцять грн. 50 коп.);

- стягнути з Головного управління Національної поліції в м. Києві () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в м. Києві () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч грн. 00 коп.).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 травня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/6489/17 та призначено судовий розгляд.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказ Головного управління в м. Києві МВС України №346 о/с від 13.04.2017 є протиправним та таким, що потребує скасування в частині звільнення позивача, оскільки при звільненні останнього керівництво відповідача не запропонувало йому іншу роботу, а також не повідомило щодо можливості працевлаштування його на іншу роботу, він не виявив бажання скористатись переважним правом на залишення на роботі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надавши суду заперечення, в якому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, з підстав викладених у ньому.

Відповідно до протоколу судового засідання від 14.03.2018 року суд протокольно ухвалив продовжити розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання учасників справи, відповідно до ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з серпня 2001 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 07.11.2015 № 11 о/с Позивач призначений на посаду начальника відділу поліції Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 18.04.2016 р. № 311 о/с, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" на підставі п. 5 ч. 1 ст. 77, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу поліції Печерського управління поліції, через службову невідповідність.

Окружним адміністративним судом м. Києва по справі №826/7550/16 прийнято постанову від 26.01.2017 р., в якій зазначено:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції у місті Києві, щодо прийняття рішення про звільнення зі служби через службову невідповідність начальника відділу поліції Печерського УП ГУНП у м. Києві майора поліції ОСОБА_1 ;

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві №311 о/с від 18.04.2016 року в частині звільнення зі служби в поліції начальника відділу поліції Печерського УП ГУНП у м. Києві майора поліції Панасюка Олексія Станіславовича;

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу поліції Печерського УП ГУНП у м. Києві з 19.04.2016 року;

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 69673,00 грн.;

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що дорівнює 7761,50 грн.

На підставі вказаної постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2017 р. Відповідач наказом від 13.02.2017 р. № 126 о/с позивача було поновлено на посаді начальника відділу поліції Печерського УП ГУНП у м. Києві з 19.04.2016 р.

Як вказує позивач, відповідач 13.02.2017 р. завідомо поновив його вже на неіснуючій посаді, оскільки згідно з наказом Національної поліції України від 24.02.2016 р. № 164 дек "Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції у м. Києві" та наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 17.03.2016 р. № 6 дек "Про організаційно- штатні зміни в ГУНП у м. Києві" посаду начальника відділу поліції Печерського УП ГУНП у м. Києві змінено на посаду начальника відділу поліції (з обслуговування центральної частини міста Києва) Печерського УП ГУНП у м. Києві.

Разом з тим, відповідач вручив попередження про можливе наступне вивільнення із займаної посади у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (копія у справі). Крім того, позивач вказує, що середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2017 р. в повному обсязі йому не виплачено по даний час.

05.04.2017 р. позивач звернувся з листом до відповідача, в якому просив поновити позивача на посаді начальника відділу поліції (з обслуговування центральної частини міста Києва) Печерського УП ГУНП у м. Києві та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно з постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2017 р. у справі №826/7550/16.

Листом від 05.04.2017 р. № П-310/125/26/05-2017 відповідач відмовив в поновленні на посаді начальника відділу поліції та повідомив, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно з постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2017 р. знаходиться на розгляді.

Головне управління Національної поліції у м. Києві приймає наказ від 13.04.2017 р. № 346 о/с про звільнення, ОСОБА_1 , з посади начальника відділу поліції Печерського управління поліції, згідно з пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію". Як підставу зазначено: наказ Національної поліції України від 24.02.2016 р.№ 164 дек "Про організаційно- штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції у м. Києві", наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 17.03.2016 р. № 6 дек "Про організаційно-штатні зміни в ГУНП у м. Києві" та попередження про можливе наступне вивільнення із займаної посади.

Вважаючи прийнятий наказ ГУ НП у м. Києві незаконним та необґрунтованим, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Поліцейський, посада якого була скорочена, до дня його призначення на іншу посаду в поліції або звільнення зі служби в поліції зобов`язаний виконувати обов`язки за останньою посадою, яку він займав, якщо керівник органу (закладу, установи) поліції не покладе на нього інші обов`язки.

Якщо поліцейський, посада якого була скорочена, звернувся до керівника відповідного органу (закладу, установи) з клопотанням про надання йому відпустки, така відпустка може бути надана на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Тривалість наданої відпустки у такому разі не може перевищувати загальну кількість днів, що залишилися до передостаннього дня двомісячного строку з дня персонального попередження поліцейського про можливе наступне звільнення зі служби в поліції.

Поліцейському, посада якого скорочена, грошове забезпечення виплачується включно до дня призначення на іншу посаду або до дня звільнення зі служби в поліції в розмірі, визначеному за останньою штатною посадою, яку він займав на момент її скорочення. Розмір щомісячної премії встановлюється рішенням керівника органу (закладу, установи) поліції.

Судом встановлено, що у двомісячний термін з дати вручення попередження про можливе наступне вивільнення із займаної посади і до прийняття наказу про звільнення жодної іншої посади позивачу не пропонувалось, що суперечить вимогам ст. 65, 68 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 42, 49-2 Кодексу законів про працю України, п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Відповідно до ст. 42 Кодексу законів про працю України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно із ст.94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу про звільнення позивача, відповідач діяв не на підставі вимог чинного законодавства України, а відтак оскаржуваний наказ підлягає скасуванню як протиправний.

До аналогічних висновків прийшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 01.12.2010 року у справі №К-23846/10 та ухвалі від 03.07.2008 року №К-38340/06.

Крім того, відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 13.04.2017 року №346 «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу поліції Печерського управління поліції.

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу поліції Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, у випадку не можливості поновити на даній посаді поновити на іншій аналогічні посаді на службі у Головному управлінні Національної поліції у м. Києві;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в м. Києві () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заробітку плату за період з 13.02.2017 року по 13.04.2017 року у розмірі 7717,50 грн. (сім тисяч сімсот сімнадцять грн. 50 коп.);

- стягнути з Головного управління Національної поліції в м. Києві () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу - підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції в м. Києві () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства України, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано суду належних обґрунтувань та доказів заподіяння йому моральної шкоди в заявленому в позовній заяві розмірі, тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене та керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції України в м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ) про поновлення на роботі - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 13.04.2017 року №346 «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу поліції Печерського управління поліції.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу поліції Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, у випадку не можливості поновити на даній посаді поновити на іншій аналогічні посаді на службі у Головному управлінні Національної поліції у м. Києві;

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_1 заробітку плату за період з 13.02.2017 року по 13.04.2017 року у розмірі 7717,50 грн. (сім тисяч сімсот сімнадцять грн. 50 коп.);

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

6. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур