Справа № 240/8472/19
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Житомир справа № 240/8472/19

категорія 112040100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Майстренко Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Горщиківського державного комунального підприємства до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Горщиківське державне комунальне підприємство звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 14.05.2019 №ЖИ112/ЖТ1614/28/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення на Горщиківське державне комунальне підприємство штрафу у розмірі 125190,00 грн.;

- стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 14.05.2019, саме в день винесення відповідачем постанови №ЖИ 112/ЖТ 1614/28/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу на позивача за результатами інспекційного відвідування від 03.05.2019, Шостим апеляційним адміністративним судом м. Києва у справі №826/8917/17 було визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 №295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", в тому числі і через порушення вимог законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", а також Регламенту Кабінету Міністрів України, зокрема, недотримання принципів державної регуляторної політики (передбачуваності, плановості, обґрунтованості), відсутності аналізу регуляторного впливу акта, порушення вимог щодо оприлюднення регуляторного акта та документа, що містить аналіз його регуляторного впливу, непогодження акта з Державною регуляторною службою України. Правовідносини, які мали місце між позивачем та ОСОБА_1, є цивільно-правовими, а не трудовими. Позивачем поданий звіт про суми нарахованої плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб на суму нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів ДФС, в яких міститься інформація по працюючому за договором цивільно-правового характеру ОСОБА_1

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 23.07.2019.

Відповідач вимоги ухвали суду від 02.07.2019 у частині надіслання позивачу відзиву на позов не виконав.

Підготовче засідання, призначене на 23.07.2019, відкладено на 05.09.2019.

Ухвалою суду від 20.09.2019 задоволено заяву Горщиківського державного комунального підприємства про забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №59453198, відкритому 03.07.2019 державним виконавцем Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Швець Максимом Сергійовичем на підставі виконавчого документа - постанови №ЖИ 112/ЖТ1614/28/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 14.05.2019, якою на Горщиківське державне комунальне підприємство накладено штраф у розмірі 125190,00 грн., до набрання законної сили судовим рішенням в даній адміністративній справі.

Ухвалою суду від 24.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, а подальший розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що Управлінням Держпраці у Житомирській області 03.05.2019 проведено інспекційне відвідування у Горщиківському державному комунальному підприємстві, за наслідками якого було складено акт від 03.05.2019 №ЖТ1614/28/АВ. Під час здійснення даного заходу державного контролю встановлено порушення в частині допущення до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Натомість, між Горщиківським ДКП в особі ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_1 у 2019 році укладалися угоди, які мають ознаки трудових договорів.

Ознаками трудового договору є те, що: у трудових угодах від 01.02.2019 №2 (строк дії закінчується 28.02.2019), від 01.03.2019 №4 (строк дії закінчується 31.03.2019), від 01.04.2019 №7 (строк дії закінчується 30.04.2019) відсутній об'єм робіт, які виконавець зобов'язаний виконувати; виконання робіт, передбачених вказаними угодами, носить постійний характер, так як строк дії кожної угоди становить один місяць; відповідно до п. 1 зазначених угод замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робіт тракториста екскаватора. Вказана професія входить до переліку класифікатора професій України. Правопорушення є триваючим станом на 30.04.2019 і призвело до порушення прав громадянина на працю, передбачених ст. 2 КЗпПУ.

Постановою про накладення штрафу уповноваженими особами від 14.05.2019 №ЖИ/ЖТ1614/28/АВ/П/ПТ/ТД-ФС за порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) в частині допуску працівника до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, відповідно до ст. 259 КЗпП України, ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення", п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 та на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КзпП України накладено на Горщиківське державне комунальне підприємство штраф у розмірі 125190,00 грн.

Вважаючи таке рішення суб'єкта владних повноважень необґрунтованим та протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовані положеннями Закону України від 05.04.2007 №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (надалі - Закон №877-V).

Статтею 1 Закону №877-V визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом; спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.

Приписами частин 4 та 5 статті 2 Закону №877 визначено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами та зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

З огляду на зазначені приписи Закону, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється за наявності підстав виключно у встановленому Законом №877 порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах.

Конституційне поняття "закон", на відміну від поняття "законодавство", не підлягає розширеному тлумаченню. Це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень.

Єдиним діючим законом, який регулює порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб, права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), є Закон №877. Відтак, при проведенні заходів державного контролю (нагляду) підлягають застосуванню усі положення Закону №877, оскільки будь-яких особливостей іншими законами не встановлено.

Одночасно слід зазначити, що КЗпП України не визначає особливостей здійснення органами державного нагляду (контролю) заходів державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю.

У свою чергу, постанова Кабінету міністрів України від 29.04.2017 № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 КЗпП України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є підзаконним нормативно-правовим актом, застосування якого прямо суперечить вимогам Закону №877.

Положеннями статті 6 Закону №877 визначено перелік підстав для здійснення позапланових заходів, серед яких відсутня така правова підстава як інформація Пенсійного фонду України та його територіальних органів про роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів.

Частиною 2 статті 6 Закону №877 визначено, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Статтею 1 Конституції України Україна проголошується правовою державою. Згідно загальнотеоретичних положень про державу у концепції правової держави правове регулювання діяльності держави, її органів та посадових осіб будується за принципом "заборонено все, за винятком того, що прямо дозволяється законом".

Відповідач, здійснивши захід позапланового контролю без дотримання імперативних вимог Закону №877, порушив наведений принцип.

Разом з тим, на день прийняття судового рішення у даній адміністративній справі набрала законної сили постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17, якою визнано нечинною постанову Кабінету міністрів України від 29.04.2017 № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Мотивом ухвалення такого судового рішення стало, зокрема, те, що оскаржувана постанова за своєю суттю суперечить вимогам чинного законодавства.

Таким чином, відповідачем було незаконно здійснено захід державного нагляду (контролю), який не може породжувати для суб'єкта господарювання жодних правових наслідків.

Крім того, не погоджується суд і з кваліфікацією обставин, здійсненою відповідачем, яка полягає у висновку про наявність порушень позивачем ст. 24 КЗпП України.

Так, правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.

У відповідності до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Абзацом третім ст. 24 КЗпП України визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договори з громадянами на використання їх праці можуть укладатися за трудовим договором або цивільно-правовою угодою. Основною відмінністю угод цивільно-правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються Цивільним кодексом України, а трудові КЗпП України. Заборони на укладення договорів цивільно-правового характеру між підприємством і працівником на виконання робіт чи надання послуг, законодавством не встановлено.

Слід зауважити, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Тобто, предметом трудових угод є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи. Договір про надання послуг не є трудовим договором, та відносини, що виникають між його сторонами, вимогами законодавства про працю не регулюються.

Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.

Так, судом встановлено, що з громадянином ОСОБА_1 було укладено три угоди від 01.02.2019 №2, від 01.03.2019 №4, від 01.04.2019 №7, за умовами яких виконавець зобов'язувався виконати роботу тракториста екскаватора у визначений договором строк. Факт виконання робіт підтверджується актами приймання виконаних робіт та актами виконаних робіт. Усі роботи мали різний характер та зміст.

З огляду на наведене, відповідачем не доведено факту наявності між позивачем та громадянином ОСОБА_1 трудових відносин, що мали постійний характер за певною кваліфікацією. Доказів дотримання зазначеним громадянином внутрішнього трудового розпорядку до матеріалів справи не надано. При цьому, судом враховується короткостроковість періодів, у межах яких громадянин ОСОБА_1 надавав послуги, які є непритаманними для трудових відносин.

Отже, у даній справі між позивачем та ОСОБА_1 існували договірні, а не трудові відносини, які містять ознаки, характерні саме для цивільно-правових відносин, а отже вони не підпадають під сферу дії законодавства про працю. Тому доводи відповідача, що такі угоди мають ознаки трудових, судом до уваги не приймаються.

Крім того, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зазначені угоди не були визнані недійсними чи неукладеними у порядку, встановленому законом, що не заперечується сторонами.

При цьому судом також враховується, що оплата наданих послуг проводилась саме по факту наданих конкретних послуг за актами приймання виконаних робіт та актами виконаних робіт, а не за сам процес виконання трудових обов'язків протягом трудового дня.

Що ж стосується наданої відповідачем постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.05.2019 у справі №3/279/905/19, якою громадянина ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, то відповідно до ч. 7 ст. 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду. Кім того, зазначене відповідачем рішення стосується іншої фізичної особи, а тому не має преюдиційного значення для розгляду даної адміністративної справи.

Відповідно до абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

У ході розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження обставини допуску позивачем працівника до роботи без оформлення трудового договору, що виключає можливість застосування до позивача санкцій, передбачених абзацом 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було незаконно ініційовано та здійснено позаплановий захід державного контролю діяльності позивача, за наслідками проведення якого встановлено порушення, яке фактично не мало місця.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної постанови про накладення штрафу, прийнятої за результатами проведеного позапланового заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування, оскільки проведення такого заходу не ґрунтується на законі, а встановлене у ході його проведення порушення фактично не мало місця, зважаючи на що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1877,85 грн., що підтверджується квитанцією від 04.06.2019.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

Позов Горщиківського державного комунального підприємства задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області від 14.05.2019 №ЖИ112/ЖТ1614/28/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу на Горщиківське державне комунальне підприємство у розмірі 125190,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Житомирській області (вул. Шевченка, 18-а, м. Житомир, 10008, ) на користь Горщиківського державного комунального підприємства (вул. Центральна, 31, с. Горщик, Коростенський район, Житомирська область,11560, ) документально підтверджені судові витрати у сумі 1877,85 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят сім гривень вісімдесят п'ять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено у повному обсязі: 03.10.2019.

Суддя Н.М. Майстренко