Справа № 160/9469/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

01 жовтня 2019 р. Справа № 160/9469/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ільков В.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

30.09.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд:

- зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частки спадкового майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 10.07.1986 року № 1-2183, спадкова справа №505/86.

Позов зареєстрований в суді та йому присвоєно номер справи №160/9469/19.

Суддя, дослідивши матеріали адміністративного позову, дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, виходячи з такого.

З позовної заяви судом встановлено, що в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 26 вересня 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Каско О. В., Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 37267466, тобто відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, на житловий будинок з реєстраційним номером 101, що розташований АДРЕСА_1 , за суб`єктом: ОСОБА_1 , податковий номер/серія, номер паспорта НОМЕР_1 ; ОСОБА_2 , податковий номер/серія, номер паспорта НОМЕР_2 , оскільки заявниками подано заяву про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, відповідно до поданого свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.1986 року, місце розташування житлового будинку - АДРЕСА_1 . Тому, вказані розбіжності позбавили державного реєстратора вчинити дії, спрямовані на проведення державної реєстрації права власності, відповідно до поданої заяви.

Позивач у позові вказав, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.06.2017 року №21698760 на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2016 року по справі № 199/5400/16-ц ОСОБА_4, належить 1/3 приватна спільна часткова власність за адресою: АДРЕСА_1 . 04.04.2017 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 199/5400/16-ц (2-во/199/43/17) було винесено ухвалу, відповідно до якої виправити описку в рішенні Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2017 року у справі № 199/5400/16, провадження № 2/199/2420/16 вірно зазначивши вулицю на якій знаходиться спірне домоволодіння «Торговельна» замість зазначеного «Торгова».

Також, у позові зазначено про те, що згідно відповіді Головного архітектурно-зпланувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 22.11.2017 року № 9/25-273 ймовірно, використання найменування - «вулиця Торгова» обумовлена невірним перекладом найменування проїзду з російської мови на українську. При оформленні будь-яких документів, де використовується назва вулиці, необхідно користуватись чинним найменуванням - АДРЕСА_1 Таким чином, факт помилки у написанні вулиці Торгова, замість правильного написання - вулиця Торговельна, було встановлено не лише Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, але і Головним архітектурно-планувальним управлінням департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що позивач не погодившись із рішенням державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 26.09.2017 року, звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є: громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; нотаріус; державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону (частини друга - четверта статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно частин першої та другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до положень статей 321, 386 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Так, судом встановлено, що предметом спору у цій справі є спір про право, який виник на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2016 року, в яке ухвалою суду від 04.04.2017 року були внесені виправлення, та відповідно з яким визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , яке складається: житлового будинку - літ. А-1 загальною площею 73, 3 кв.м; жилою площею 53, 3 кв.м; сараю - літ. Б; навісу- літ. Д; сараю - літ. Е; гаражу- літ. Ж; споруди №1-3,1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

Таким чином, судом встановлено, що цей спір стосується оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин, оскільки державна реєстрація права власності є фактично офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття речового права на нерухоме майно, яке виникло на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття права власності на нерухоме майно, а тому має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Отже, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 396/2550/17, від 4 квітня 2018 р. у справі № 826/11640/16, від 6 червня 2018 року у справі № 810/2421/16.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стаття 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першої статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (ч. 1 ст. 19 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що спір пов`язаний із реалізацією цивільного права фізичної особи, згідно зі статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України розглядається в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, позивач має право звернутися до місцевого суду для розгляду цього спору в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Керуючись статтями 2, 19, 170, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №160/9469/18 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що вирішення цього спору здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , код ОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 58).

Третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , код ОКПП НОМЕР_4 ).

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В Ільков