Справа № 640/4693/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 вересня 2019 року 12:18 № 640/4693/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., за участю секретаря судових засідань Семеняки А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київське автотранспортне підприємство 13061" (03022, м. Київ, вулиця Васильківська, 24)
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04119, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19)
про скасування повідомлення - рішення № ,
за участю представників сторін:

представника позивача: Єфімова С.А.,

представника відповідача: Кунди А.О.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство «Київське автотранспортне підприємство 13061» (надалі - позивач) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач), в якому просило суд:

- скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №2 від 04 березня 2019 року про збільшення Публічному акціонерному товариству «Київське автотранспортне підприємство 13061» () грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму в розмірі 989 926,00 грн., в т.ч. 791 940,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 197 986,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві №2 від 04 березня 2019 року збільшення Публічному акціонерному товариству «Київське автотранспортне підприємство 13061» () суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму в розмірі 91 389,00 грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями 73 111,00 грн. та 18 278,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями - в частині визначення податкового зобов`язання на суму 73 597,50 грн., у т.ч. за основною сумою 58 878,00 грн., за штрафними санкціями - 14 719,50 грн. (25 % від основної суми);

- скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві № від 04 березня 2019 року, яким до Приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» застосовано пеню до порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на загальну суму в розмірі 202 926,00 грн.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що якщо керівником підприємства прийнято рішення про те, що ремонтні роботи об`єкта основних засобів здійснюються для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, то вартість такого ремонту включається до складу відповідних витрат. Позивач стверджував, що згідно з наказом №42 від 10 листопада 2016 року Приватне акціонерне товариство «Київське автотранспортне підприємство 13061» здійснювало поточний ремонт нежитлового приміщення; ремонт було здійснено з метою проведення навчання у цьому приміщенні водіїв позивача, оскільки основним видом діяльності позивача є перевезення вантажів. Враховуючи, що позивач і до ремонту здійснював навчання своїх водіїв, позивач не очікував і не очікує у майбутньому збільшення економічних вигод від проведеного ремонту.

Крім того, представник позивача зазначив, що встановлена відповідачем сума заниження податку на прибуток не може дорівнювати тій сумі, що вказана в акті перевірки та в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, оскільки встановлена вона без врахування амортизації, яка мала б бути нарахована на первісну вартість нежитлового приміщення, збільшену на суму витрат на його ремонт.

Додатково представник позивача повідомив, що позивачем при складанні декларації з ПДВ за жовтень 2016 року помилково не було включено до розділу ІІ «Податковий кредит» суми ПДВ за податковими накладними від 18 жовтня 2016 року №86 на суму ПДВ 35 224,26 грн. та від 31 жовтня 2016 року №192 на суму ПДВ - 37 522,77 грн. Оскільки, позивачем самостійно у грудні 2016 року було виявлено заниження податкового кредиту за жовтень 2016 року на загальну суму 72 747,00 грн., позивачем подано уточнюючий розрахунок із зазначенням графи 6 рядка 21 такого уточнюючого розрахунку з урахуванням рядку 16.2 декларації з ПДВ, що подавалась за звітний місяць грудень 2016 року.

Також представник позивача стверджував, що висновок контролюючого органу про те, що Приватне акціонерне товариство «Київське автотранспортне підприємство 13061» порушило статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР є помилковим, оскільки транспортні засоби з моменту ввезення на територію України знаходились в Україні, були імпортовані та зареєстровані у відповідності до чинного законодавства.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

У відзиві на адміністративний позов представник зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та підстави для їх скасування відсутні, оскільки підприємство здійснювало ремонтні роботи з реконструкції нежилого приміщення за адресою: місто Київ, вулиця Васильківська, 24, у зв`язку з чим допустив завищення показників у рядку 2050 звіту про фінансові результати через те, що безпідставно включив до складу загальновиробничих витрат витрати на ремонт нежитлового приміщення, які повинні були збільшувати первісну вартість нежитлового приміщення, щодо якого здійснювався ремонт. Крім того, представник контролюючого органу стверджував, що всупереч вимог Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР товар на територію України за імпортованими контрактами не надійшов. При цьому, висновок центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики на продовження термінів розрахунків за контрактами від 07 лютого 2018 року №74/RU з компанією «Автомобильная логистика» та від 07 лютого 2018 року №75/RU від нерезидента «Автомобильная логистика» (Росія) до перевірки не надано. Документ уповноваженого органу країни, що підтверджує виникнення форс-мажорних обставин по вказаних контрактах, не надавався.

Представник відповідача проти адміністративного позову заперечував та зазначив про відсутність підстав для його задоволення.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

У період з 27 листопада 2018 року по 11 січня 2019 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі направлень від 04 грудня 2018 року за №1985/26-15-14-02-03, від 28 листопада 2018 року №1918/26-15-14-02-03, від 03 грудня 2018 року №3428/26-15-14-06-03, від 27 листопада 2018 року №2391/26-15-42-08, від 09 січня 2019 року №22/26-15-14-03-04 та від 07 грудня 2018 року №8227/26-15-14-09, відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 листопада 2018 року №16922 проведена документальна планова виїзна перевірка Приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року, валютного законодавства за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року, за результатами якої складено відповідних акт перевірки від 18 січня 2019 року №22/26-15-14-02-03/05440979.

Перевіркою встановлено порушення:

- пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України; пункту 14 П(С)БО 7, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року №9 та встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 791 940,00 грн., в т.ч. за 2017 рік у сумі 3 746,00 грн., за 9 місяців 2018 року в сумі 788 194,00 грн.;

- пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено сплату податку на додану вартість на загальну суму 73 101,00 грн., в т.ч за листопад 2016 року на суму 364,00 грн., за грудень 2016 року на суму 72 747,00 грн.;

- пункту 201.10 Податкового кодексу України за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладених в Єдиному реєстрі податкових накладних за березень, квітень, травень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2017 року;

- пункту 49.2, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, підпункту б пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу, рядку ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Мінфіну України від 13 січня 2015 року №4, а саме, подання не в повному обсязі з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь фізичних осіб (в податковому розрахунку за 3 квартали 2018 року, не вірно відображено ідентифікаційний номер фізичної особи, що призвело до зміни платника податку код помилки 99);

- підпункту 141.4.1, підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, а саме заниження Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» податку на прибуток іноземних юридичних осіб у поданій звітності на загальну суму 80 067,00 грн., в т.ч. у 2016 році на суму 79 067,00 грн. та за 2017 року на суму 1 000,00 грн.;

- статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме: ненадходження товару на територію України на суму 35 000,00 євро (еквів. 1 159 507,10 грн.) за контрактом від 07 лютого 2018 року №74/RU з компанією «Автомобильная логистика» (Росія); ненадходження товару на суму 15 000,00 євро (еквів. 504 621,66 грн.) за імпортним контрактом від 07 лютого 2018 року№75/RU з компанією «Автомобильная логистика» (Росія).

На підставі висновків акта перевірки податковим органом прийнято 04 березня 2019 року податкове повідомлення-рішення №2, яким Приватному акціонерному товариству «Київське автотранспортне підприємство 13061» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 91 389,00 грн., в т.ч. 73 111,00 грн. за основним (податковим) зобов`язанням та 18 278,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Крім того, 04 березня 2019 року Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийняло податкове повідомлення-рішення №2, на підставі якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 989 926,00 грн., у т.ч. за податковими зобов`язаннями у розмірі 791 940,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 197 986,00 грн.

Також, 04 березня 2019 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до Приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій, у т.ч. за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 202 926,00 грн.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

З акта перевірки вбачається, що за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року Приватне акціонерне товариство «Київське автотранспортне підприємство 13061» задекларувало податковий кредит з податку на додану вартість у розмірі 35 388 890,00 грн. При цьому, перевіркою правомірності визначення податкового кредиту за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року встановлено його завищення на загальну суму 73 111,00 грн., в т.ч за жовтень 2016 року в сумі 364,00 грн., за грудень 2016 грн. в сумі 72 747,00 грн.

Відповідно до акта перевірки згідно ІС «Податковий блок» по Товариству з обмеженою відповідальністю «Ремцентр+» наявна картка суб`єкта фіктивного підприємництва, згідно якої товариство зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження. При цьому, вказано, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Перевіркою встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Київське автотранспортне підприємство 13061» безпідставно відображено у декларації за грудень 2016 року суму ПДВ в розмірі 72 747,00 грн. як перенесення від`ємного значення ПДВ попереднього звітного періоду в ряд. 16.2. Так, уточнюючим розрахунком від 16 грудня 2016 року № за жовтень 2016 року підприємством здійснено коригування на суму 72 747,00 грн. по податковим накладним від 18 жовтня 2016 року №86 на суму ПДВ - 35 224,26 грн. та від 31 жовтня 2016 року №192 на суму ПДВ - 37 522,77 грн., які не були задекларовані за жовтень 2016 року в додатку 5 до декларації з ПДВ.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, пунктом 6.1 статті 6 Податкового кодексу України встановлено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 16.1.4 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Вимогами пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Згідно пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Аналіз наведених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства свідчить, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Водночас, відповідно до вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Вимогами пункту 201.2 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у Податковому кодексу України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку - покупця належним чином оформленої податкової накладної або митної декларації.

З акта перевірки вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Київське автотранспортне підприємство 13061» безпідставно відобразило у декларації за грудень 2016 року суму податку на додану вартість в розмірі 72 747,00 грн. як перенесення від`ємного значення податку на додану вартість попереднього звітного періоду в ряд. 16.2 «збільшено/зменшено залишок від`ємного значення за результатами поданих уточнюючих розрахунків».

Як стверджує позивач, ним при складанні декларації з податку на додану вартість за жовтень 2016 року помилково не включено до розділу ІІ «Податковий кредит» суми податку на додану вартість за податковими накладними від 18 жовтня 2016 року №86 на суму ПДВ 35 224,26 грн. та від 31 жовтня 2016 року №192 на суму ПДВ на суму 37 522,77 грн.

Пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що в уточнюючому розрахунку від 16 грудня 2016 року № за жовтень 2016 року підприємством здійснено коригування на суму 72 747,00 грн. по податковим накладним від 18 жовтня 2016 року №86 на суму 35 224,26 грн. та від 31 жовтня 2016 року №192 на суму ПДВ 37 522,77 грн., які не зареєстровані за жовтень 2016 року в додатку 5 до декларації з ПДВ. Також матеріали справи не містять доказів реєстрації вказаних податкових накладних, що, як зазначалось вище, є єдиною підставою для формування податкового кредиту.

За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 04 березня 2019 року №2 та відсутність підстав для його скасування у судовому порядку.

З наявних матеріалів справи вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 04 березня 2019 року №2 прийняте у зв`язку з тим, що позивач допустив завищення показників у рядку 2050 Звіту про фінансові результати, оскільки безпідставно включив до складу загальновиробничих витрат витрати на ремонт нежитлового приміщення за адресою: місто Київ, вулиця Васильківська, 24.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Публічного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» №42 від 10 листопада 2016 року для проведення навчання водіїв підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості витрат вирішено провести поточний ремонт у приміщенні «Профілакторій основний» та за потреби до поточного ремонту залучити підрядні організації.

Наявні матеріали справи підтверджують, що з метою виконання вказаного наказу №42 від 10 листопада 2016 року позивачем залучались підрядні організації.

Так, 13 березня 2018 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нові Офісні Технології» укладено договір купівлі-продажу №1303-001 АБ, умовами якого передбачено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Нові офісні технології» взяло на себе зобов`язання продати та встановити двері Slim з рамою. Факт виконання робіт підтверджується актом здачі-прийняття робіт № РН-0000071 від 12 квітня 2018 року.

Також, 13 березня 2018 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нові Офісні Технології» укладено договір купівлі-продажу №1303-002 АБ, вимогами якого визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Нові офісні технології» взяло на себе зобов`язання продати та встановити розсувну акустичну перегородку Hufsor H100. Факт виконання робіт підтверджується актом здачі-прийняття робіт № РН-0000125 від 27 червня 2018 року.

Крім того, між вищезазначеними сторонами 10 березня 2018 року укладено договір купівлі-продажу №1004 АБ, умовами якого визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Нові Офісні Технології» взяло на себе зобов`язання виготовити та змонтувати стаціонарні офісні перегородки Nayada-Standart з дверима Slim у комплекті. Факт виконання робіт підтверджується актом здачі-прийняття робіт №РН-0000126 від 27 червня 2018 року.

З наявних матеріалів справи також вбачається, що 10 серпня 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Основаніє» укладено договір №10-08-17, умовами якого визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Основаніє» взяло на себе зобов`язання виконати ремонтні роботи технічних приміщень будівлі, а факт виконання таких робіт підтверджується актом надання послуг №1 від 15 травня 2018 року.

21 листопада 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компас-Груп» укладено договір №22-А-1117, вимогами якого визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компас-Груп» взяло на себе зобов`язання продати та виконати роботи з установки (монтажу) алюмінієвих конструкцій. Факт виконання робіт підтверджується актом здачі-прийняття робіт №1 від 02 березня 2018 року та видатковою накладною №4 від 02 березня 2018 року.

Також, 06 жовтня 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гермес 1996» укладено договір №06-10/17, умовами якого визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Гермес 1996» взяло на себе зобов`язання виконати ремонтні роботи технічних приміщень. Факт виконання робіт підтверджується актом надання послуг №18 від 21 лютого 2018 року, актом надання послуг №28 від 20 березня 2018 року, актом надання послуг №43 від 27 квітня 2018 року, актом надання послуг № 45 від 03 липня 2018 року та актом надання послуг № 19 від 21 лютого 2018 року.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 12 вересня 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Градіон» укладено договір підряду №12/09-01, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Градіон» взяло на себе зобов`язання виконати ремонтні роботи по влаштуванню полімерної підлоги. Факт виконання робіт підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт №1 за червень 2018 року, актом приймання виконаних будівельних робіт за липень 2018 року та видатковою накладною №107 від 25 вересня 2018 року.

30 серпня 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спектр 21» укладено договір підряду №1-3010/2017, вимогами якого передбачено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектр 21» взяло на себе зобов`язання виконати та здати комплекс електромонтажних робіт. Факт виконання робіт підтверджується актом прийняття виконаних будівельних робіт №01 від 14 грудня 2017 року та актом прийняття виконаних будівельних робіт №02 від 30 червня 2018 року.

Крім того, 29 січня 2018 року між позивачем та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №29012018/AL, умовами якого визначено, що ФОП ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання виконати послуги з виготовлення та установки фітостін, а факт виконання робіт підтверджується актом виконаних робіт від 26 червня 2018 року.

Вимогами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Крім того, відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 (далі - Положення №318).

Пунктом 8 Положення №318 визначено, що якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.

Так, згідно підпункту 14.1.3 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік) (підпункт 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Вимогами пункту 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року №92, передбачено, що первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв`язку з частковою ліквідацією об`єкта основних засобів.

Згідно пункту 28 Положення №92 метод амортизації обирається підприємством самостійно з урахуванням очікуваного способу отримання економічних вигод від його використання. Метод амортизації об`єкта основних засобів переглядається у разі зміни очікуваного способу отримання економічних вигод від його використання. Нарахування амортизації за новим методом починається з місяця, наступного за місяцем прийняття рішення про зміну методу амортизації.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що позивачем обрано прямолінійний метод нарахування податкової амортизації.

Відповідно до вимог пункту 29 Положення №92 нарахування амортизації проводиться щомісячно. Місячна сума амортизації при застосуванні прямолінійного методу визначається діленням річної суми амортизації на 12. Місячна сума амортизації при застосуванні методів зменшення залишкової вартості, прискореного зменшення залишкової вартості та кумулятивного визначається діленням суми амортизації за повний рік корисного використання на 12.

Фактичні обставини справи та норми чинного законодавства дають підстави для висновку, що позивачем понесено витрати на підставі укладених із підрядними організаціями договорами з метою покращення стану об`єкта, а не підтримання його в робочому стані, що, відповідно, зумовлює збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання такого об`єкта та свідчить про безпідставність включення таких витрат до складу загальновиробничих витрат. При цьому, позивачем на підтвердження доводів щодо проведення ним навчання водіїв як до здійснення ремонту, так і після його завершення не надано до суду жодних доказів. Також, позивачем не доведено, що здійснені в межах ремонту роботи необхідні для проведення навчання водіїв або свідчать про специфіку такого навчання чи необхідності його проведення.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 04 березня 2019 року №2.

Стосовно правомірності застосування до позивача штрафних санкцій та/або пені, у т.ч. за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 202 926,00 грн, суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 04 березня 2019 року прийняте у зв`язку з ненадходженням товару на територію України на суму 35 000,00 євро та 15 000,00 євро відповідно за контрактами з компанією «Автомобильная логистика».

Згідно акта перевірки, порушення виникло у зв`язку з тим, що транспортні засоби перетнули митний кордон України 14 лютого 2018 року та були розміщені в митному режимі митного складу за митними деклараціями від 16 лютого 2018 року №UA125160/2018/540877 та від 16 лютого 2018 року №UA125160/2018/540880 та, як наслідок, у позивача обліковується дебіторська заборгованість за імпортними контрактами від 07 лютого 2018 року, граничний термін погашення якої (18 серпня 2018 року) станом на 30 вересня 2018 року настав, що не відповідає даних бухгалтерського обліку підприємства по рахунку №632.

З матеріалів справи вбачається, що 07 лютого 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомобильная логистика» (продавець) та Приватним акціонерним товариством «Київське автотранспортне підприємство 13061» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №74/RU, предметом якого є 2 напівпричепи, які були у використанні, для транспортування автомобілів вартістю 35 000,00 євро.

Також, 07 лютого 2018 року між вказаними вище сторонами укладено договір купівлі-продажу №75/RU, предметом якого є тягач, який був у використанні вартістю 15 000,00 євро.

Вимогами статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року №136 (чинна на момент виникнення спірних правовідносин) імпортні операції резидентів [крім інвесторів (представництв іноземних інвесторів на території України) за угодами про розподіл продукції, контроль за своєчасністю розрахунків яких не здійснюється], які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує встановлений законодавством України строк з моменту здійснення авансового платежу, виставлення векселя на користь постачальника товару, що імпортується, або при застосуванні розрахунків у формі документарного акредитива з моменту здійснення банком платежу на користь нерезидента, потребують одержання висновку.

При цьому, Банк знімає з контролю операцію резидента в разі імпорту товару з увезенням його на територію України після: отримання інформації про цю операцію в реєстрі МД (типу IM-40 "Імпорт", IM-41 "Реімпорт", ІМ-51 "Переробка на митній території", IM-72 "Безмитна торгівля", IM-75 "Відмова на користь держави", IM-76 "Знищення або руйнування") - якщо для митного оформлення продукції використовується МД; пред`явлення резидентом документа (крім МД), який використовується для митного оформлення продукції, - якщо для митного оформлення продукції не використовується МД (пункт 3.3 Інструкції).

Факт порушення позивачем законодавства податковий орган пов`язує із ненадходженням товару на територію України за імпортними контрактами.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Митного кодексу України ввезення товарів, транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів, транспортних засобів за межі митної території України - сукупність дій, пов`язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку.

Пропуск товарів через митний кордон України - надання органом доходів і зборів відповідній особі дозволу на переміщення товарів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення (пункт 49 частини 1 статті 4 Митного кодексу України).

Матеріалами перевірки підтверджується, що транспортні засоби перетнули митний кордон України 14 лютого 2018 року та розміщені в митному режимі митного складу за митними деклараціями від 16 лютого 2018 року №UA125160/2018/540877 та від 16 лютого 2018 року №UA125160/2018/540880.

Вимогами статті 129 Митного кодексу України передбачено, що митний режим митного складу завершується шляхом поміщення товарів, поміщених у цей митний режим, в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті. У разі поміщення товарів, що зберігаються на митному складі в митному режимі митного складу, в інший митний режим та у випадках, визначених частиною п`ятою цієї статті, орган доходів і зборів встановлює строк для вивезення зазначених товарів з митного складу, виходячи з наявних транспортних засобів та навантажувально-розвантажувальної техніки, але не менший, ніж п`ять робочих днів.

Оскільки доказів поміщення товарів у інший митний режим матеріали справи не містять, що свідчить про незавершення митного режиму митного складу, у який було поміщено транспортні засоби, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів отримання позивачем висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики на продовження термінів розрахунків за імпортними контрактами від 07 лютого 2018 року, суд приходить до висновку про правомірність прийняття податковим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 04 березня 2019 року №2

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно з вимогами частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень виконано повністю.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для присудження на користь позивача понесених ним судових витрат відсутні з огляду на відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13061» відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук