Справа № 360/639/19
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року справа №360/639/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Міронової Г.М., Сіваченка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухова М.Є.,

представника позивача Мєдвєдєва С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року у справі №360/639/19 (головуючий І інстанції Кисельова Є.О.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Луганській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати противоправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Луганській області №ЛГ675/35/АВ/П/ПТ1/ТД-ФС від 2 січня 2019 про накладення штрафу.

В обґрунтування позову зазначив, що постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

1. відповідач не мав законних підстав проводити перевірку позивача в звязку з дією мораторію на проведення перевірок в зоні проведення антитерористичної операції.

2. інспекційне відвідування призначене з 06 грудня по 07 грудня 2018 року, а перевірку проведено 11 грудня 2018 року, тобто з порушенням термінів, відведених на проведення перевірки.

3. 21.09.2018 позивач припинив підприємницьку діяльність, тому на час проведення перевірки в грудні 2018 року ОСОБА_2 , який займав посаду бармена у закусочній «Мечта» відповідно до цивільно-правового договору, був звільнений.

4. цивільно-правовий договір від 22 травня 2018 року, укладений з ОСОБА_2 не суперечить вимогам чинного законодавства та жодна із сторін претензії один до одного не має, вказана вище угода в судовому порядку не скасована та не визнана недійсною.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Посилаючись на правомірність зупинення інспекційного відвідування та, як наслідок, не порушення строків його проведення, суд першої інстанції не звернув уваги, що в акті не зазначено, які саме документи позивач не надав на вимогу інспекторів. Тому підстав для зупинення інспекційного відвідування не було.

Акт інспекційного відвідування містить безліч невідповідностей та недоліків, які унеможливлюють його використання в якості доказів скоєння позивачем правопорушення..

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що цивільно-правовий договір з ОСОБА_2 має ознаки трудового договору.

Позивач виконав припис, прийнятий за наслідками інспекційного відвідування у спосіб, що зазначений у приписі, тому відсутні підстави для застосування до позивача штрафу відповідно до п.28 Порядку №295.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати судове рішення та задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 є фізичною особо-підприємцем, зареєстрований 16 серпня 1999 року Сєвєродонецькою міською радою під номером: 2 002121 (арк. спр. 139-140).

За інформацією, наявною у витягу з ЄДР основний вид діяльності ФОП ОСОБА_1 - КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (арк. спр. 139). Дані про перебування ФОП ОСОБА_1 в процесі припинення підприємницької діяльності, банкрутства - відсутні (арк. спр. 140).

До ГУ Держпраці в Луганській області надійшов лист ГУ ДФС у Луганській області від 31.10.2018 №7605/9/12-32-13-03-01, який містить інформацію, що за результатами проведення фактичної перевірки позивача з питань дотримання законодавства щодо оформлення трудових відносин з найманими працівниками позивачем надано повідомлення про прийняття на роботу 2 найманих працівників (арк.спр.45)

06 грудня 2018 року наказом ГУ Держпраці у Луганській області № 581 відповідно до пп.3,5 п.5 та п.10 Порядку №295, ст.12 Конвенції Міжнародної організації праці 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, на підставі повідомлення ГУ ДФС у Луганській області від 31 жовтня 2018 року № 7605/9/12-32-13-03-01, призначено проведення інспекційного відвідування ОСОБА_1 у строк з 06 грудня 2018 року по 07 грудня 2018 року, з питань додержання законодавства про працю в частині фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору, проведення якого доручено інспекторам Солдатовій Ю.Г. та Корінному В. В . (арк. спр. 46).

На підставі зазначеного наказу видано направлення на проведення інспекційного відвідування від 06.12.2018 року № 01-17/712 (арк.спр.47)

07.12.2018 у зв`язку з неможливістю проведення інспекційне відвідування з причин ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, ненадання для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію (відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування), інспекторами праці винесено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування від 07.12.2018 № ЛГ675/35/НД та складено вимогу про надання документів від 07.12.2018 № ЛГ675/35/НД: трудових договорів працівників, повідомлення до ДФС про прийняття на роботу, сертифікат реєстрації ФОП, згідно яких строк проведення інспекційного відвідування зупинено на три робочі дні - до 10 грудня 2018 року (арк.спр.48-50).

Зазначений акт та вимога отримані позивачем 07.12.2018 року (арк.спр.48-50)

11 грудня 2018 року інспекторами проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за наслідками якого складено акт про інспекційне відвідування №ЛГ675/35/АВ.

Так, в ході інспекційного відвідування 11 грудня 2018 року було встановлено, що ОСОБА_2 працював у ФОП ОСОБА_1 , місце провадження господарської діяльності: м. Сєвєродонецьк, проспект АДРЕСА_1 /Г, закусочна «Мрія» за цивільно-правовим договором від 09 вересня 2018 року №3 та табелем робочого часу з травня 2018 року по серпень 2018 року. ОСОБА_2 встановлений графік із періодичністю: неділя через неділю. Відповідно до наказу від 09 вересня 2018 року ОСОБА_2 звільнено 10 вересня 2018 року за власним бажанням (арк. спр. 13-16).

При цьому позивачем до перевірки та до суду надано документи:

-наказ про прийняття на роботу ОСОБА_2 від 22 травня 2018 року № 5 на посаду бармена з 22 травня 2018 року з посадовим окладом - 1000 грн згідно цивільно-правового договору на неповний робочий день;

-табель обліку робочого часу за травень - серпень 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_2 працював у період: з 22 травня 2018 по 28 травня 2018 року; з 03 червня по 06 червня 2018, з 16 червня по 20 червня 2018 року; з 16 липня по 31 липня 2018 року; з 17 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року. При цьому зміст вказаних табелів обліку робочого часу свідчить, що ФОП ОСОБА_1 обліковував робочий час відповідно до вимог статей 56 та 57 Кодексу законів про працю України. (арк. спр. 44-46, 94-96)

-повідомлення, подане позивачем, до податкового органу про прийняття ОСОБА_2 на роботу (арк. спр. 109);

-заяву ОСОБА_2 про надання відпустки без збереження заробітної плати від 01 вересня 2018 року у період: з 01 вересня 2018 року по 10 вересня 2018 року (арк. спр. 55);

-наказ від 09 вересня 2018 року № 7 про звільнення ОСОБА_2 з посади бармена у закусочній «Мрія» з 10 серпня 2018 року за власним бажанням згідно заяви (арк. спр. 92);

-цивільно-правовий договір від 22 травня 2018 року №3 на надання послуг (виконання роботи) між фізичною особою ОСОБА_2 з однієї сторони і фізичною особою-підприємцем закусочної «Мрія», в особі директора ОСОБА_1 , з іншої сторони;

-акт прийому наданих послуг до цивільно-правового-договору від 09 вересня 2018 року № 3 (арк. спр. 90, 91, 92, 93).

11 грудня 2018 року відповідачем складено припис №ЛГ675/35/АВ/П, яким зобовязано позивача усунути порушення ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 КЗпП (арк. спр. 17,18).

Також 11 грудня 2018 року відповідачем складений протокол про адміністративне правопорушення № ЛГ675/35/АВ/П/ПТ1 (арк. спр. 19, 20).

02.01.2019 року відповідачем прийнято постанову № ЛГ675/35/АВ/П/ПТ1/ТД-ФС про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 111690 грн на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП за порушення ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 Кодексу законів про працю України (арк.спр.21)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що правовідносини між позивачем та ОСОБА_2 мають ознаки трудових, тому відповідачем правомірно накладено на позивача штраф постановою від 02.01.2019 року.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

На підставі ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю (…)фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль, зокрема, за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Підпунктом 5 пункту 6 Положення № 69 зазначено, що Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (…) фізичними особами, які використовують найману працю встановлено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295), який був чинним на час проведення інспекційного відвідування.

Як визначено п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Підпунктом 6 пункту 5 Порядку № 295 визначено, що інспекційні відвідування проводяться: за інформацією (…) ДФС та її територіальних органів про: невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; факти порушення законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень; факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом; роботодавців, що мають заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, що перевищує мінімальний страховий внесок за кожного працівника (…)

Як свідчать матеріали справи наказ від 06.12.2018 року №581 «Про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » прийнято відповідно до пп.6 п.5 Порядку № 295, а саме: на підставі інформації ГУ ДФС в Луганській області від 31.10.2018 року №7605/9/12-32-13-03-01 про встановлення порушень законодавства про працю, виявлені у ході здійснення контрольних повноважень.

Таким чином, відповідач мав підстави для проведення інспекційного відвідування позивача, встановлені пп.6 п.5 Порядку №295, з метою визначення додержання законодавства про працю, зокрема, в частині фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудових договорів з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Щодо мораторію на проведення перевірок, визначеного ст.3 Закону №1669 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669) органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Таким чином статтею 3 Закону № 1669 встановлено мораторій щодо проведення планових та позапланових перевірок.

Як визначено п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів (…).

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V) визначено підстави для здійснення позапланових заходів.

Разом з цим, частиною 4 статті 2 Закону №877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Крім того, у частині 5 статті 2 Закону №877-V наведено вичерпний перелік норм даного Закону, дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, серед яких відсутня частина 1 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Натомість, відповідно до положень пп.6 п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів.

В даному випадку державними інспекторами було проведено інспекційне відвідування з питань додержання позивачем законодавства про працю в частині фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору на підставі п.п.6 п. 5 Порядку № 295.

Крім того, Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 7.12.2017 № 2246-VIII мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності продовжено до 31 грудня 2018 року.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03.11.2016 № 1728-VIII Кабінету Міністрів України надано повноваження встановлювати перелік органів державного нагляду (контролю), на які не буде поширюватися дія цього Закону.

На Урядовому порталі оприлюднено постанову КМУ від 18.12.2017 № 1104, якою затверджено перелік органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону № 1728-VIII.

Так, до переліку органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія мораторію на перевірки у 2018 році, зокрема, віднесено: Держпраця та її територіальні органи.

З урахуванням наведеного, відповідач у відповідності до постанови КМУ від 18.12.2017 № 1104, якою затверджено перелік органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону № 1728-VIII, протягом 2018 року мав законні підстави проводити відповідні перевірки.

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у відповідача підстав для проведення перевірки позивача під час дії мораторію на проведення перевірок відповідно до Закону №1669.

Щодо тривалості інспекційного відвідування.

Згідно з п.10 Порядку №295 тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Як свідчать матеріали справи, наказом від 06.12.2018 року інспекційне відвідування було призначено в період з 06.12.2018 року по 07.12.2018 року.

Проте 07.12.2018 року, в зв`язку з ненаданням інформації (документів), необхідної для проведення інспекційного відвідування інспекторами складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування, вимогу про надання документів від 07.12.2018 року, а строк проведення інспекційного відвідування зупинено на три дні - до 10.12.2018 року.

Зазначений акт та вимога отримані позивачем 07.12.2018 року.

При цьому суд зазначає, що вимога про надання документів містить перелік документів, які необхідно надати позивачу для перевірки, що спростовує доводи апелянта про не визначення відповідачем, які саме документи позивач не надав на вимогу інспекторів.

Після спливу трьох днів, наступних після дати зупинення строку проведення інспекційного відвідування (07.12.2018), - 11.12.2018 року було проведено інспекційне відвідування, за наслідками якого складено акт, на підставі якого в подальшому прийняті припис про усунення позивачем порушень та постанова про стягнення штрафу з позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що зупинення та поновлення строку проведення інспекційного відвідування передбачено актами про неможливість проведення інспекційного відвідування, форма яких затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 року №1338 відповідно до п.4 Порядку №295.

Таким чином, з огляду на зупинення проведення інспекційного відвідування внаслідок неможливості його здійснення з об`єктивних причин, прийняття інспекторами праці вимоги про надання документів, суд не приймає доводи апелянта про порушення відповідачем строків інспекційного відвідування.

Суд також не приймає доводи позивача, що акт інспекційного відвідування містить невідповідності та недоліки, оскільки наведені позивачем, на його думку, невідповідності акту, не є тими суттєвими помилками, які унеможливлюють використання акту в якості доказів скоєння позивачем правопорушення.

Аргументи позивача, що ним виконано у встановлений строк вимоги припису, а тому відповідачем протиправно накладено на нього штраф постановою від 02.01.2019 року №ЛГ675/35/АВ/П/ПТ1/ТД-ФС суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, згідно постанови від 02.01.2019 року №ЛГ675/35/АВ/П/ПТ1/ТД-ФС на позивача накладено штраф у розмірі 111690 грн. на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України (фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Відповідно до пункту 29 Порядку №295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Таким чином, усунення порушень законодавства про працю щодо використання праці неоформлених працівників, визначених приписом, не є підставою для звільнення від відповідальності, встановленої абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП.

Суд першої інстанції вірно не прийняв доводи позивача про протиправність проведення перевірки в зв`язку з припиненням позивачем підприємницької діяльності, оскільки дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчать, що ФОП ОСОБА_1 є фізичною особо-підприємцем з основним видом діяльності - КВЕД 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, в процесі припинення підприємницької діяльності, банкрутства - не перебуває.

Щодо відносин з ОСОБА_2 , оформлених цивільно-правовим договором.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності.

За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як свідчить цивільно-правова угода, укладена ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , її предметом є послуги (виконання роботи) в обсязі і на умовах, передбачених цим договором. При цьому в договорі не визначено конкретний вид послуг (роботи), який повинен надавати ОСОБА_2 , не визначенно обсяг цих послуг тощо.

При цьому за наданою цивільно-правовою угодою відсутній власний графік роботи ОСОБА_2 , предметом укладеного договору позивача з фізичною особою є процес праці, а не кінцевий результат, послуги (роботи) виконуються ОСОБА_2 із додержанням визначеного режиму роботи (робота бармена з периодичністю тиждень через тиждень), має визначену тривалість і вимагає присутності працівника; працівник не організовує самостійно процес надання послуг (виконання робіт).

В самих договорах ніде не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.

Факт перебування ОСОБА_2 у фактичних трудових видносинах з позивачем також підтверджується наказами: №5 від 22.05.2018 року про прийняття ОСОБА_2 на роботу в закусочку «Мрія» з 22.05.2018 року з окладом 1000 грн на неповний робочий місяць відповідно табелю; №7 від 09.09.2018 року про звільнення ОСОБА_2 з 10.09.2018 року за власним бажанням відповідно до поданої заяви; табелем обліку робочого часу працівників за травень, липень серпень 2018 року, яким визначено виходи та облік робочого часу ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу, що ст.235 Цивільного кодексу України визначено поняття удаваного правочину це правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

З огляду на сукупність наданих належних та допустимих доказів суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що цивільно-правова угода №3 від 22.05.2018 року, укладена ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , вчинена для приховування трудових відносин, які фактично мали місце між позивачем та працівником.

Водночас ФОП ОСОБА_1 не було укладено трудового договору з вищезазначеним працівником відповідно до вимог ст. ст.21, 24 КЗпП України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що докази по справі в своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_2 , з яким позивачем укладено цивільно-правову угоду, фактично перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 , був підпорядкований останньому, позивач фактично виплачував йому заробітну плату і забезпечував умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, що є обов`язковими ознаками трудового договору відповідно до вимог ч. 1 ст. 21 КЗпП України.

Суд не приймає надані позивачем при апеляційному розгляду справи докази звіти- за єдиним внеском, оскільки ці докази не спростовують висновки, що ОСОБА_2 фактично перебував з ФОП ОСОБА_1 в трудових відносинах без оформлення трудового договору.

Оскільки позивачем не дотримано вимог статті 24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудового договору у письмовій формі з ОСОБА_2 відповідачем правомірно прийнято постанову про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року у справі №360/639/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року у справі №360/639/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 08 жовтня 2019 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко