Справа № 440/1455/19
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 р.Справа № 440/1455/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представників відповідача Татаренко Ю.Д. та Крекотня О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 18.07.19 року по справі № 440/1455/19

за позовом ОСОБА_3

до Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення десятої сесії сьомого скликання Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 13 вересня 2018 року "Про скасування рішення 52 сесії 6 скликання Щербанівської сільської ради від 15.10.2015 року".

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (; вул. Центральна, 2, с. Щербані, Полтавський район, Полтавська область, 38750) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягала на законності судового рішення та просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, в якому, крім того, заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Щербанівської сільської ради від 18.08.2006 року передано ЗАТ "ДК плюс" в оренду земельну ділянку площею 0.6507 га, розташовану у с. Розсошенці по вул. Леніна, 14 на території Щербанівської сільської ради для комерційного використання (код 1.11), іншої комерційної діяльності (код 1.11.6) (а.с. 141).

18.04.2007 року між Щербанівською сільською радою та ЗАТ "ДК плюс" укладений договір оренди землі площею 0.6507 га, кадастровий №:05:002:0096 (а.с. 131-140).

Рішенням Щербанівської сільської ради від 17.07.2008 продовжено ЗАТ "ДК плюс" термін дії договору оренди земельної ділянки до п'яти років (а.с. 153).

22.06.2011 року між ОСОБА_3 та ПрАТ "ДК плюс" укладений договір купівлі - продажу, за умовами якого ПрАТ "ДК плюс" передало у власність, а гр. ОСОБА_3 прийняла у власність матеріальний склад, що знаходиться в АДРЕСА_2 загальною площею 341,7 кв.м. (а.с. 11).

Залученою до матеріалів справи інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджено, що за ОСОБА_3 12.08.2011 року зареєстроване право приватної власності на матеріальний склад площею 341,7 кв.м. (а.с. 112).

15.12.2011 року Щербанівською сільською радою затверджені проекти землеустрою щодо створення чотирьох нових землекористувань на земельній ділянці загальною площею 0.6507 га: І-ше землекористування - площею 0,2006 га; ІІ-ге землекористування - площею 0.2343 га; ІІІ-тє землекористування - площею 0,0495 га; ІV-те землекористування - площею 0.1663 га. за рахунок земель, які перебували в оренді Приватного акціонерного товариства "ДК плюс" в межах с. Розсошенці на території Щербанівської сільської ради для комерційного використання (код згідно з КВ ЦПЗ 03.07) (а.с. 142). Пунктом 2 зазначеного рішення надано дозвіл власникам споруд, розташованих на цих земельних ділянках, на виготовлення технічної документації по встановленню меж земельних ділянок в натурі з подальшим посвідченням права користування земельними ділянками відповідно до законодавства.

Рішенням 52 сесії 6 скликання Щербанівської сільської ради від 15.10.2015 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1663 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у с. Розсошенці, вул. Леніна, 14/2 на території Щербанівської сільської ради (а.с. 27).

Рішенням 10 сесії 7 скликання Щербанівської сільської ради від 13.10.2018 скасовано рішенням 52 сесії 6 скликання Щербанівської сільської ради від 15.10.2015 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", наданого ОСОБА_3 (а.с. 9).

Не погодившись з цим рішенням органу місцевого самоврядування, позивач оскаржила його до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у ході розгляду справи відповідачем не доведено, що приймаючи спірне рішення він діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель вирішуються Земельним кодексом України.

У відповідності до ст.12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до положень ч. 6 та 7 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Згідно з п. "г" ч.1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про землеустрій" (у редакції Закону України від 02.06.2015 №497-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою") визначено, що рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

У відповідності до чч.10 та 11 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Конституційний Суд України у Рішенні від 16.04.2009 р. №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) розтлумачив, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз. 1 п.4 мотивувальної частини вищезазначеного Рішення Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Згідно з абз.5 п.5 Рішення від 16.04.2009 р. №7-рп/2009 органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням п'ятдесят другої сесії шостого скликання Щербанівської сільської ради від 15.10.2015 року ОСОБА_3 наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації.

На підставі цього рішення позивач 21.10.2015 року уклала договір з ТОВ "Регіон ЕкспертПроект" на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 84). У ході розробки землевпорядної документації виникла необхідність внесення змін до зонування території населеного пункту с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області. Тому, Щербанівською сільською радою за клопотанням ОСОБА_3 05.07.2016 року прийнято рішення про внесення змін до Плану зонування території населеного пункту.

На виконання даного рішення 28.11.2016 року між Щербанівською сільською радою (замовник), комунальним підприємством "Планування забудова територій Полтавського району та здійснення архбудконтролю" Полтавської районної ради (підрядчик) та ОСОБА_3 (платник) укладено Договір №46 на виконання робіт з внесення змін до плану зонування території (зонінгу) південно-західної частини села Розсошенці Полтавського району Полтавської області (а.с. 86).

Рішенням 18 сесії 7 скликання Щербанівської сільської ради від 10.03.2017 року затверджено проект "Внесення змін до плану зонування території (зонінгу) південно-західної частини села Розсошенці Полтавського району Полтавської області".

Позивачем оплачено вартість робіт з розробки проекту землеустрою та плану зонування території населеного пункту.

Отже, колегія суддів зазначає, що на підставі рішення п'ятдесят другої сесії шостого скликання Щербанівської сільської ради від 15.10.2015 року між ОСОБА_3 та сільською радою виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією позивачем певних суб'єктивних та охоронюваних законом інтересів щодо набуття у власність земельної ділянки. При цьому, позивач згоди на зміну чи припинення таких правовідносин не надавала.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що скасування відповідачем свого рішення від 15.10.15 могло мати місце виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, ні Конституцією України, ні Земельним кодексом України, ані жодним іншим нормативно-правовим актом органу місцевого самоврядування не надано права на скасування рішення про надання фізичній особі дозволу на розробку проекту землеустрою.

Крім того, зі змісту оскаржуваного рішення, вбачається, що підставою для його ухвалення є акт комісії з питань агропромислового комплексу, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища (а.с. 37). Посилання на конкретні норми чинного законодавства у згаданому рішенні відсутні.

Зі змісту акта від 07.09.2018 року №10 комісії з питань агропромислового комплексу, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища Щербанівської сільської ради, вбачається, що з моменту надання позивачу дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для відведення земельної ділянки у власність минуло більше шести місяців, однак технічну документацію не виготовлено.

На переконання комісії, відсутність затвердженої технічної документації із землеустрою є порушенням земельного законодавства, внаслідок чого Щербанівська сільська рада не має можливості здійснювати контроль щодо раціонального використання та охорони земель за вказаними адресами.

На цій підставі комісія рекомендувала сільській раді скасувати рішення про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку землевпорядної документації, оскільки таке рішення є необхідним заходом щодо належної організації землеустрою на відповідній території, надасть можливість в подальшому вирішити питання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою третім особам щодо частини земельної ділянки, яка не знаходиться під нерухомим майном ОСОБА_3 та здійснювати контроль за раціональним використанням та охороною земель (а.с. 38-40).

Крім того, у акті міститься посилання на положення статей 20, 28 Закону України "Про землеустрій".

Отже, доводи апелянта на порушення позивачем вимог ст. 28 Закону України "Про землеустрій" є безпідставними та необґрунтованими, оскільки зазначеною статтею визначено права та обов'язки розробників документації із землеустрою, в тому числі, щодо виконання робіт із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Також, даною нормою встановлено, що максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору.

Разом з цим, як передбачено частиною другою ст. 26 зазначеного Закону, розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Позивач не є розробником документації із землеустрою, а навпаки, в даних правовідносинах виступає як її замовник, що виключає можливість застосування до неї негативних наслідків.

Таким чином, зазначені положення Закону України "Про землеустрій" регламентують виключно правовідносини суб'єкта (замовника), який має намір отримати земельну ділянку у користування, та розробника документації із землеустрою, і жодним чином не можуть бути підставою для скасування рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Доводи апелянта про те, що позивачем більше шести місяців з моменту видачі дозволу на виготовлення землевпорядної документації не подано на затвердження проект землеустрою, чим не виконано вимоги пункту 2 рішення Щербанівської сільської ради від 15.10.2015 року, сє необґрунтованими, оскільки чинним на момент виникнення та реалізації спірних відносин законодавством строк дії дозволу на розробку проекту землеустрою не передбачено. Навпаки, як визначено частиною другою статті 22 Закону України "Про землеустрій", зазначене рішення має необмежений строк дії.

Крім того, хибними є доводи апелянта про те, що зволікання позивача з розробленням проекту землеустрою унеможливлює розпорядження сільською радою земельною ділянкою, а також здійснення контролю за раціональним використанням та охороною земель, адже надання відповідного дозволу не означає вибуття земельної ділянки із земель комунальної власності, оскільки такий дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено, що приймаючи спірне рішення він діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У спірному рішенні не зазначено, та не надано належних та допустимих доказів, що свідчили б про наявність достатніх підстав для скасування рішення про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою.

Відповідачем не встановлено порушення попереднім скликанням Щербанівської сільської ради порядку надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що зважаючи на відсутність визначених законом підстав для скасування відповідачем свого рішення та беручи до уваги заперечення позивачем скасування дозволу Щербанівської сільської ради на розробку проекту землеустрою, суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення сільської ради. А тому позовні вимоги ОСОБА_3 є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.09.18 у справі №521/17710/15-а, від 22.01.19 у справі №371/957/16-а, від 13.03.19 у справі №542/1197/15-а.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року по справі № 440/1455/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.А. Спаскін
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 04.10.2019 року