Справа № 1.380.2019.001430
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/6222/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Носа С. П., Шевчук С. М.,

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Брильовським Р. М. о 12:32 год у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії у розмірі 7597 гривень з 01 січня 2016 року по 29 березня 2018 року; зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу з 01 січня 2016 року по 29 квітня 2018 року із невчасно виплаченої пенсії у розмірі 7597 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що має право на компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, нарахованих йому на підставі рішення суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що нараховані та невиплачені суми пенсії позивача в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області не обліковуються, що свідчить про відсутність підстав для виплати компенсації втрати частини доходів. Вказує, що позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування заявленої до компенсації втрати частини доходу суми. Крім цього, ОСОБА_1 вже звертався до суду з аналогічними позовними вимогами, за результатами розгляду яких йому відмовлено в позові (справа № 813/1806/18).

В судовому засіданні представник відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2017 року у справі №461/6266/17 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо непроведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії з січня 2016 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату його пенсії з 1 січня 2016 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», від 18 листопада 2015 року № 947 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268» та довідки ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області від 30 квітня 2017 року №91-02027 про розмір грошового забезпечення. Постанова в частині стягнення пенсії за один місяць звернена до негайного виконання.

Постанова суду набрала законної сили 14 березня 2018 року.

На виконання зазначеного рішення Галицького районного суду м. Львова відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в сумі 32129,68 грн з її виплатою з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), а саме: з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року щомісячно окремою сумою виплачується 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії, тобто 669,37 грн (32129,68/24/50%).

Виплата перерахованої пенсії позивачу здійснена:

- з 01 січня 2019 року в сумі 6248,77 грн основною відомістю січня 2019 року та в сумі 669,37 грн додатковою відомістю січня 2019 року;

- з 01.02.2019 в сумі 6248,77 грн. основною відомістю лютого 2019 року та в сумі 669,37 грн додатковою відомістю лютого 2019 року;

- з 01 березня 2019 року в сумі 6248,77 грн та в сумі 669,37 грн основною відомістю березня 2019 року;

- з 01 квітня 2019 року в сумі 6248,77 грн та в сумі 669,37 грн основною відомістю квітня 2019 року.

Як стверджує позивач та не заперечується Головним управлінням Пенсійного фонду України, станом на день звернення до суду з даним позовом йому здійснено часткову виплату перерахованої пенсії з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 7597 грн.

19 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини основного розміру пенсії з 01 січня 2016 року.

Листом від 20 квітня 2018 року № 1639/С-20/07.05-06 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача, що його пенсію перераховано та виплачено в порядку і строки встановлені Постановою № 103, а тому відсутні підстави для проведення компенсації частини доходів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки нараховані та виплачені позивачу суми пенсії за минулий час є тим доходом, що не був отриманий з вини відповідача, позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням виплат, донарахованих і виплачених на підставі рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 вказаного Закону визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі-компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з статтею 3 цього Закону визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. При цьому, Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Слід зазначити, що використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та пункті 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2018 року (справа №521/940/17).

Як встановлено з матеріалів справи, на виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2017 року у справі №461/6266/17, яка набрала законної сили 14 березня 2018 року, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснило перерахунок пенсії та часткову її виплату на підставі Постанови № 103.

Доводи скаржника, що ним своєчасно виплачується пенсія на виконання рішення суду не можна брати до уваги, оскільки компенсація, передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що виплата пенсії особі на підставі рішення суду у строки, встановлені Кабінетом Міністрів України, не змінює суті цих виплат та не перетворює їх в одноразові виплати, а тривале ненарахування пенсії в належному розмірі за минулі періоди свідчить про протиправність дій відповідача, що в свою чергу дає право позивачу на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат.

Що стосується покликання скаржника на те, що позивач вже звертався з аналогічним позовом до суду, то слід зазначити, що судове рішення у справі № 813/1806/18, яким позивачу відмовлено в задоволенні позову, прийнято між тими самими сторонами, однак, щодо іншого предмету і з інших підстав, відтак, при вирішенні даної справи врахуванню не підлягає.

Також безпідставними є покликання скаржника на необґрунтованість розрахунку компенсації втрати частини доходів, оскільки такий в матеріалах справи відсутній, а позивачем розраховано лише суму пенсії, яка перерахована та виплачена йому несвоєчасно, правильність визначення якої відповідачем не спростовано. Крім цього, варто зазначити, що приписи частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосовуються у урахуванням норм статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушення термінів їх виплати», згідно з якою сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), а тому судом першої інстанції зроблено правильний висновок, що захист такого порушеного права полягає у зобов`язанні відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дії, тобто розрахунок відповідної суми покладено на відповідача.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року у справі № 1.380.2019.001430 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 07 жовтня 2019 року.