Справа № 445/1388/19
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №445/1388/19
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

03 жовтня 2019 року
Суддя Львівського окружного адміністративного суду Ланкевич Андрій Зіновійович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною і скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову в.о.начальника Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 17.08.2017 року про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн.

У звязку з тим, що позовну заяву подано після закінчення строку, установленого законом, ухвалою судді від 04.09.2019 року позовну заяву залишено без руху, а позивачеві надано строк для усунення виявлених недоліків (десять днів з дня вручення цієї ухвали).

23.09.2019 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої, зокрема, додано клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом. Клопотання мотивоване тим, що позовна заява подається вдруге, оскільки першого разу провадження закрито Верховним Судом згідно ухвали від 26.09.2018 року через невірно обрану юрисдикцію. Втім, зазначив, що первісний позов подано вчасно. У період з 11.12.2018 року по 24.05.2019 року позивач проходив лікування, в подальшому з 28.05.2019 року по 23.07.2019 року перебував за кордоном. З огляду на викладене, просить визнати поважними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Оскільки у період з 23.09.2019 року по 02.10.2019 року включно суддя перебував у відпустці, питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі вирішується 03.10.2019 року.

Надаючи оцінку вказаним доводам, суд враховує наступне.

Предметом оскарження є постанова в.о.начальника Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 17.08.2017 року про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн №ВП54440604.

У 2017 році ОСОБА_1 оскаржив вказану постанову в порядку цивільного судочинства шляхом звернення до Золочівського районного суду Львівської області зі скаргою на дії державного виконавця, скасування постанов про стягнення виконавчого збору та штрафу.

Ухвалою суду від 19.10.2017 року у справі №445/1717/16-ц у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 20.12.2017 року у справі №445/1717/16-ц скасовано ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 19.10.2017 року та постановлено нову ухвалу, якою скасовано постанови від 17.08.2017 року про стягнення штрафу та від 31.08.2017 року про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою Верховного Суду від 26.09.2018 року ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 19.10.2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 20.12.2017 року скасовано та провадження у справі закрито з підстав невірно обраної юрисдикції.

ОСОБА_1 розяснено, що розгляд такої категорії справ віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Оскарження ОСОБА_1 постанови від 17.08.2017 року про накладення штрафу в порядку адміністративного судочинства відбулося шляхом звернення 31.07.2019 року до суду з даним позовом.

Поважність причин пропуску строку звернення до суду позивач обґрунтовує перебуванням на лікуванні з 11.12.2018 року по 24.05.2019 року та за кордоном з 28.05.2019 року по 23.07.2019 року. Зазначив, що первісний позов ним подано вчасно.

До клопотання позивачем долучено копії результатів ультразвукової діагностики від 11.12.2018 року, 24.05.2019 року та копію закордонного паспорта з відмітками перетину кордону.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Згідно п.1 ч.2 цієї статті, позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

При цьому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява №3236/03, п. 41, від 03.04.2008 року).

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.04.2018 року у справі №816/1630/17.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків.

Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі процесуальних строків її подачі.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Втім, матеріали справи не містять доказів наявності непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Про помилковість обраної позивачем юрисдикції при оскарженні вказаної постанови у 2017 році ОСОБА_1 стало відомо з ухвали Верховного Суду від 26.09.2018 року, отриманої 05.02.2019 року.

На підтвердження перебування на лікуванні у період з 11.12.2018 року по 24.05.2019 року подано результати ультразвукової діагностики від 11.12.2018 року та 24.05.2019 року.

Однак, оцінюючи вказані докази, суд дійшов висновку, що такі є лише результатами медичних обстежень, які не підтверджують ні факту перебування позивача на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, ні факту непрацездатності, що перешкоджало б зверненню до суду з даним позовом у період до 24.05.2019 року.

Тому доводи позивача про перебування на лікуванні з 11.12.2018 року по 24.05.2019 року не підтверджено належними та допустимими доказами, тому не визнаються судом поважною причиною пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

В контексті зазначеного, перебування позивача за кордоном у період з 28.05.2019 року по 23.07.2019 року також не може бути поважною причиною пропуску строку звернення до суду, адже такий мав практичну можливість в межах строку, встановленого процесуальним законом, реалізувати наявне у нього право на звернення до адміністративного суду, в тому числі з використанням засобів поштового зв`язку. Вказаний висновок суду відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.09.2019 року (справа №500/1057/19).

Твердження позивача про своєчасне оскарження постанови від 17.08.2017 року в порядку цивільного судочинства не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом про оскарження цієї постанови в порядку адміністративного судочинства.

Інших доказів поважності пропуску строку звернення до суду позивачем не надано.

Згідно п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо: у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Таким чином, за наведеного правового регулювання та встановлених обставин, суд приходить висновку щодо наявності правових підстав для повернення позовної заяви у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду без поважних на те причин.

Керуючись ст.ст.122, 123, 169, 171, 243, 248, 250, 256, 293-295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

п о с т а н о в и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправною і скасування постанови повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.