Справа № 826/11458/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Аліменка В.О. Ісаєнко Ю.А. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства "Пегас-Пріор" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Дочірнє підприємство "Пегас-Пріор" звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС від 04 травня 2018 року №2, видане на підставі Акту перевірки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2019 року року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС від 04.05.2018 року №2, видане на підставі Акту перевірки від 06.04.2018 року №209/26-15-14-02-01-14/24575567.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що контролюючим органом під час проведення перевірки не підтверджено реальність господарських операцій позивача із його контрагентами, перевіркою встановлено лише документування зазначених операцій.

23 серпня 2019 року та 01 жовтня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Дочірнього підприємства "Пегас-Пріор" надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким він підтримує позицію суду першої інстанції та додаткові пояснення щодо окремих питань.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Державної фіскальної служби України від 03.03.2018 року №118, з метою виконання вимог підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, у зв`язку із проведенням службового розслідування стосовно посадових осіб ГУ ДФС у м. Києві, які проводили перевірку відповідно до наказу ГУ ДФС у м. Києві від 31.01.2018 року №1598 «Про проведення службового розслідування» наказано провести документальну позапланову перевірку ДП «Пегас-Пріор» () з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток за період з 01.01.2015 року по 30.09.2016 року, терміном 10 робочих днів з 19.03.2018 року.

Відповідно до направлення ГУ ДФС у м. Києві на перевірку від 19.03.2018 року №384/26-15-14-02-01, головному бухгалтеру ДП «Пегас-Пріор» ОСОБА_1 пред`явлено службове посвідчення уповноважених осіб, направлення та вручено копію наказу 20.03.2018 року.

Головними державними ревізорами-інспекторами відділу перевірок у сфері торгівлі управління аудиту у сфері торгівлі та послуг Департаменту аудиту ГУ ДФС у м. Києві Сацук Н.І. та Чикало А.В. складено Акт від 29.03.2018 року №444/26-15-14-02-01 про ненадання документів в ході перевірки посадовими особами ДП «Пегас-Пріор», або його законними представниками.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ДП «Пегас-Пріор» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток за період з 01.01.2015 року по 30.09.2016 року складено Акт від 06.04.2018 року №209/26-15-14-02-14/2457567 (далі також - акт перевірки), відповідно до висновків якого, перевіркою встановлено порушення позивачем пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», пунктів 6,7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», що призвело до заниження позивачем належної до сплати суму податку на прибуток на 1 528 920 грн., у тому числі за 9 місяців 2016 року в сумі 1 528 920 грн.

На підставі Акту від 06.04.2018 року №209/26-15-14-02-14/2457567 ГУ ДФС у м. Києві, винесено податкове повідомлення-рішення від 04.05.2018 року №2 за платежем «податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів» на загальну суму 1 911 150,00 грн. (за податковим зобов`язанням 1 528 920,00 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 382 230, 00 грн.).

Відповідно до рішення Державної фіскальної служби України від 04.07.2018 року №22392/6/99-99-11-02-25, ппр ГУ ДФС у м. Києві від 04.05.2018 року №2 залишено без змін, а скаргу ДП «Пегас-Пріор» без задоволення.

Вважаючи вказане податкове повідомлення - рішення від 04.05.2018 року №2 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України)(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 75.1. статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

В силу підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до абз. четвертого підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Підпунктом 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 ПК України передбачено, що контролюючим органом вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня здійснено перевірку документів обов`язкової звітності платника податків або матеріалів документальної перевірки, проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з`ясування під час перевірки питань, що повинні бути з`ясовані під час перевірки для винесення об`єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Наказ про проведення документальної позапланової перевірки в цьому випадку приймається контролюючим органом вищого рівня лише у тому разі, коли стосовно посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня, які проводили документальну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2017 року ГУ ДФС у м. Києві в особі головних державних ревізорів-інспекторів відділу перевірок у сфері торгівлі управління аудиту у сфері торгівлі та послуг Департаменту аудиту ГУ ДФС у м. Києві Сацук Н.І. та Чикало А.В. проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.09.2016 року (далі також - планова перевірка), за результатами якої 27.02.2017 року складено акт.

На підставі вказаного акту, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 21.03.2017 року №, яким донараховано позивачеві 3 046 279 грн. податку на прибуток підприємств.

Пізніше позивач оскаржив вказане податкове повідомлення-рішення до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарги Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 18.05.2017 року №10482/6/99-99-11-01-01-25, яким скасовано податкове повідомлення - рішення від 21.03.2017 року № в частині донарахувань за операціями з ТОВ «Амрон Плюс», ТОВ «Кромпа-Трейд», ТОВ «Брайд» на суму 1 528 920 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Державною фіскальною службою України скасовано в частині донарахувань по операціях за період 2015 року - 2016 року податкове повідомлення-рішення від 21.03.2017 року №, винесене на підставі акту головних державних ревізорів-інспекторів відділу перевірок у сфері торгівлі управління аудиту у сфері торгівлі та послуг Департаменту аудиту ГУ ДФС у м. Києві Сацук Н.І. та Чикало А.В. (далі також - головні інспектори) за результатами проведення планової перевірки позивача.

Також, матеріали справи свідчать, що комісією ГУ ДФС у м. Києві, на виконання наказу ГУ ДФС у м. Києві від 31.01.2018 року №1598 «Про проведення службового розслідування», відповідно до статті 71 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, проведено службове розслідування стосовно головних державних ревізорів-інспекторів відділу перевірок у сфері торгівлі управління аудиту у сфері торгівлі та послуг Департаменту аудиту ГУ ДФС у м. Києві Сацук Н.І. та Чикало А.В. щодо здійсненої ними документальної планової виїзної перевірки ДП «Пегас-Пріор», результати якої викладено у акті від 27.02.2017 року.

У межах службового розслідування, на підставі підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 ПК України, наказом Державної фіскальної служби України від 03.03.2018 року №118 призначено провести документальну позапланову перевірку ДП «Пегас-Пріор» () з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток за період з 01.01.2015 року по 30.09.2016 року, терміном 10 робочих днів з 19.03.2018 року.

Отже, позапланову перевірку ДП «Пегас-Пріор» призначено контролюючим органом у межах службового розслідування стосовно головних державних ревізорів-інспекторів відділу перевірок у сфері торгівлі управління аудиту у сфері торгівлі та послуг Департаменту аудиту ГУ ДФС у м. Києві Сацук Н.І. та Чикало А.В. щодо здійснення ними планової перевірки ДП «Пегас-Пріор».

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що, в даному випадку, підставою службового розслідування є встановлені Державною фіскальною службою України недоліки планової перевірки ДП «Пегас-Пріор», проведеною головними інспекторами Сацук Н.І. та Чикало А.В., а тому призначення позапланової перевірки ДП «Пегас-Пріор», проведення якої доручено головним інспекторам Сацук Н.І. та Чикало А.В. в межах службового розслідування стосовно цих осіб, свідчить про порушення принципу об`єктивності як цього службового розслідування, так і позапланової перевірки позивача, призначеної у межах цього службового розслідування.

Так, відповідно до акту позапланової перевірки головними інспекторами в ході проведення перевірки, відповідно до первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, оборотно - сальдових відомостей встановлено взаємовідносини між ДП «Пегас-Пріор» та контрагентами - постачальниками: ТОВ «Амрон Плюс», ТОВ «Брайд» та ТОВ «Кромпа-Трейд» (далі також - контрагенти).

Відповідач, використавши інформацію з «Єдиного державного реєстру судових рішень» посилався на те, що Кіровським районним судом міста Дніпропетровська від 21.02.2017 року по справі №203/380/17 винесено вирок щодо директора та засновника фіктивного підприємства ТОВ «Брайд» ОСОБА_3 , якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частини першої статті 205 (Фіктивне підприємництво) Кримінального кодексу України; Кіровським районним судом міста Дніпропетровська від 21.09.2017 року по справі №200/17927/15-к винесено вирок щодо директора та засновника фіктивного підприємства ТОВ «Кромпа-Трейд» ОСОБА_4 , якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частини першої статті 205 (Фіктивне підприємництво) Кримінального кодексу України; та враховуючи, що відповідно до висновків, викладених в ухвалі Ленінського районного суду міста Харкова від 19.09.2016 року по справі №1-кс/642/1399/16 зазначено: «… без наміру здійснювати підприємницьку діяльність, з метою прикриття незаконної діяльності створили та зареєстрували в органах державної реєстрації суб`єктами підприємницької діяльності (юридична особа), а саме: ТОВ «Амрон Плюс», ТОВ «Кромпа-Трейд», ТОВ «Брайд» та інші», дійшов висновку, що господарські операції між позивачем та контрагентами є нереальними у визначенні підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Також, в акті перевірки вказано, що за операціями з контрагентами оформлювались лише окремі первинні документи «з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення господарських операцій та правомірності формування витрат, наслідком чого є отримання ДП «Пегас-Пріор» необґрунтованої податкової вигоди у вигляді нарахованих витрат з податку на прибуток.».

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що у вищевказаних судових рішеннях відсутні висновкі щодо нереальності господарських операцій між ДП «Пегас-Пріор» та його контрагентами.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. На даних бухгалтерського обліку ґрунтується фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Первинні документи по відображенню господарських операцій являються основою і для податкового обліку.

Первинний документ згідно з визначенням ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Колегія суддів вказує, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Відповідно до п. 44.1, п.п. 44.3 - 44.5 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Колегія суддів, також, зазначає, що законодавцем визначається поняття первинних документів, як доказів, які підтверджують реальність здійснення економічної господарської операції, здійснення договірних відносин за результатами яких відбулась зміна майнового стану платника податків та змінились показники податкового зобов`язання такого платника. Первинні документи повинні підтвердити укладання договору між платником податку, у даному випадку позивачем, його виконання тобто отримання послуг для власної діяльності, здійснення оплати, що передбачає передачу коштів від замовника на рахунок виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що в рішенні Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 18.05.2017 року №10482/6/99-99-11-01-01-25 зазначено, що оплату скаржником (позивачем) грошовими коштами на користь ТОВ «Амрон Плюс», ТОВ «Брайд» та ТОВ «Кромпа-Трейд» підтверджено та не встановлено наявність дебіторської заборгованості за період 2015 року - 9 місяців 2016 року.

Також, актом перевірки не заперечується та підтверджується наявність у ДП «Пегас-Пріор» первинних документів на підтвердження операцій із контрагентами, а саме, договору про надання консультаційних послуг №АП-03/15 від 09.03.2015 року, укладеного між ТОВ «Амрон Плюс» із відповідним переліком послуг, договору про надання послуг №311/15 від 05.03.2015 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Кромпа-Трейд», договору про надання послуг №10/03 від 02.03.2015 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Брайд».

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що на підставі листа Слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 20.03.2018 року №7290/10/26-59-23-02, у порядку статті 93 Кримінального процесуального кодексу України, первинну документацію ДП «Пегас-Пріор» вилучено, та суду не надано.

Відповідні первинні документи вилучені ГУ ДФС у м. Києві у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000080, що унеможливило подати відповідні документи позивачем до суду.

Крім іншого, з акту перевірки вбачається, що відповідачем, під час проведення позапланової перевірки позивача, досліджувалися завірені копії документів по взаємовідносинах із контрагентами, наданих підприємством раніше (під час планової перевірки).

Відповідно до запиту відповідача від 27.03.2018 року №3 «Про надання письмових пояснень та їх документального підтвердження», контролюючий орган просить позивача в межах позапланової перевірки надати пояснення та їх документальне підтвердження щодо отриманих результатів, а саме: економічних вигод, розширення кола орендарів, тощо, від маркетингових та консультаційних послуг, наданих ТОВ «Амрон Плюс», ТОВ «Кромпа-Трей», ТОВ «Брайд».

Листом позивача від 29.03.2018 року №21/18 на вказаний запит повідомлено податковий орган, що, первинні документи, які вони просять надати вилучено 20.03.2018 року ГУ ДФС у м. Києві, що підтверджується відповідним Описом документів від 20.03.2018 року.

Водночас, відповідачем не взято до уваги обставини вилучення документів Слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві у межах здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Таким чином, відповідачем досліджено обмежене коло копій первинних документів, які надавалися позивачем під час планової перевірки, в той час, як не досліджено первинні документи, вилучені у межах кримінального провадження Слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві у межах здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, які також мають значення для встановлення або спростування реальності операцій між позивачем та контрагентами.

Вказане свідчить про неповне та не об`єктивне проведення відповідачем позапланової перевірки ДП «Пегас - Пріор».

Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не спростовано доводів позивача та не доведено обґрунтованість висновків, викладених в Акті перевірки від 06.04.2018 року №209/26-15-14-02-01-14/24575567.

Щодо порушень позивачем Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», пунктів 6,7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», колегія суддів зазначає наступне.

З акту перевірки вбачається, що ДП «Пегас-Пріор» отримувалися безоплатні маркетингові послуги, а саме: придбання у Компанії «Пегасус Проперті Кооперейшн» в 2015 році частини будівлі, а саме: нежилих приміщень п`ятого поверху (офісного комплексу Артем Бізнес Центр) за адресою: м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 4; позитивна динаміка отримання чистого доходу від реалізації послуг (оренда приміщень) за 2015 рік - 29 748, 2 тис. грн., а за 9 місяців 2016 року - 39 942, 7 тис. грн.

Одночасно, податковим органом встановлено факт перерахування ДП «Пегас-Пріор» на поточні рахунки в банках ТОВ «Амрон Плюс», ТОВ «Кромпа-Трейд», ТОВ «Брайд» грошових коштів на загальну суму 8 494 000,00 грн. за операціями, за якими встановлено факт неможливості їх здійснення.

Відповідач дійшов висновку про те, що в порушення норми пункту 5 та пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року за №860/4153, яким регулюється порядок формування доходів в бухгалтерському обліку, ДП «Пегас-Пріор» не віднесено до інших доходів безоплатно отримані послуги в сумі 8 494 000,00 грн., що призвело до зниження доходів ДП «Пегас-Пріор», що враховується при обчисленні фінансового результату до оподаткування на загальну суму 8 494 000,00 грн., в тому числі по періодах за 2015 рік в сумі 8 949 000,00 грн.

Отже, перевіркою встановлено порушення ДП «Пегас - Пріор» підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, що призвело до заниження доходу, який враховується при обчисленні фінансового результату до оподаткування на загальну суму 8 494 000,00 грн., в тому числі, по періодах за 2015 рік в сумі 8 494 000, 00 грн.

Так, в силу пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте, ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Відповідно до пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи» Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років.

В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

У постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року у справі №808/2549/17 зазначено, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Разом з цим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість надання оцінки вказаним у акті перевірки обставинам без дослідження відповідних первинних документів.

Щодо доводів апелянта про наявність вироків у кримінальних справах та відкритих кримінальних проваджень за статтею 205 КК України, відносно контрагентів позивача, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем господарські операції із контрагентами здійснено до винесення зазначених вище вироків у кримінальних провадженнях, оскільки, позапланову перевірку позивача здійснено за період з 2015 року - 9 місяців 2016 року, в той час, як вироки щодо керівників контрагентів винесено у 2017 році.

Колегія суддів зауважує, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливої недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано податковим органом, на момент здійснення спірних господарських операцій контрагенти позивача зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів у останніх тощо.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Згідно правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеної у постанові від 16 січня 2018 року у справі № К/9901/2558718, чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим як вносити відповідні суми витрат до складу валових витрат і суми ПДВ - до податкового кредиту.

Можлива відсутність у контрагента трудових ресурсів та виробничих потужностей для самостійного виконання договірних зобов`язань, не свідчить про неможливість виконати відповідні роботи, послуги чи поставку та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів (робіт, послуг), у тому числі й по ПДВ.

Таким чином, позивач, як платник податків, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету, відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентом правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009р. («Булвес «АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1. яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п. 43. п. 69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Враховуючи вищевказане, з огляду на те, що підставою вважати господарські операції позивача із контрагентами нереальними контролюючим органом зазначено лише вироки суду у кримінальних провадженнях щодо керівників ТОВ «Брайд» та ТОВ «Кромпа-Трейд», а щодо ТОВ «Амрон Плюс» лише ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова, в якій лише зазначається твердження щодо створення ТОВ «Амрон Плюс» «…без наміру здійснювати підприємницьку діяльність, з метою прикриття незаконної діяльності…», колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ці обставини, встановлені контролюючим органом, не підтверджують нереальності господарських операцій між позивачем та ДП «Пегас-Пріор».

Враховуючи зазначене, та, оскільки колегією суддів не встановлено фіктивності укладених між позивачем та його контрагентами правочинів, необґрунтованими є висновки викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 04.05.2018 року №2, винесене ГУ ДФС у м. Києві на підставі акту перевірки від 06.04.2018 року №209/26-15-14-02-14/2457567, а тому, його правомірно скасовано судом першої інстанції.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Дочірнього підприємства "Пегас-Пріор" та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління ".

Водночас, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, обов`язку доказування правомірності спірного рішення не виконано.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Аліменко В.О. Ісаєнко Ю.А.
Повний текст постанови виготовлено 07.10.2019 року.