Справа № 1340/3917/18
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/3231/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2В,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-Виробниче Підприємство «Гетьман» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя (судді) в суді першої інстанції ОСОБА_3,

час ухвалення рішення: 16:16:39,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 20.02.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 «НВП «Гетьман» звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДФС, яким просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 15.08.2018 року № НОМЕР_1.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року позов задоволено.

Рішення мотивоване тим, що господарські відносини між ОСОБА_4 «НВП «Гетьман» та його контрагентами ОСОБА_4 «Марселл», ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» і ОСОБА_4 «Мега Старт» у періодах, що перевірялись, документально підтверджені та мали реальний характер. В свою чергу, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наявних у матеріалах справи, які доводять реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Отже, відповідачем не доведено суду обґрунтованість висновку про відсутність реально вчинених господарських операцій між позивачем та контрагентами. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що господарські відносини між ОСОБА_4 «НВП «Гетьман» та його контрагентами ОСОБА_4 «Марселл», ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» і ОСОБА_4 «Мега Старт» не мали реального характеру. Зокрема, апелянт звертає увагу суду, що до перевірки позивач не надав сертифікатів відповідності, сертифікатів якості, сертифікатів походження продукції, не надано документів, що підтверджують транспортування товару, відсутність осіб в штаті контрагентів для здійснення господарських операцій. Апелянт наголошує, що відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулася і створює відповідні податкові наслідки для платника шляхом формування ним податкового кредиту. Також апелянт посилається на податкову інформацію щодо контрагентів позивача та відомості окремих кримінальних проваджень. Наведені вище обставини, на переконання контролюючого органу, свідчать про нереальність господарських операцій позивача із зазначеними контрагентами, які фактично здійснюють свою діяльність для формування неправомірної податкової вигоди для інших субєктів господарювання. Відповідач вважає, що господарська операція, яка фактично не відбулася, є безтоварною, оскільки не спрямована на реальне настання правових наслідків, а спрямована лише на формування платником витрат та податкового кредиту у звязку із відображенням її змісту у первинних документах.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, з 22.06.2018 року до 03.08.2018 року працівники Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС провели позапланову виїзну перевірку ОСОБА_4 «НВП «Гетьман» з питань господарських відносин з ОСОБА_4 «Марселл» за вересень-жовтень 2017 року, ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» за серпень 2016 року і ОСОБА_4 «Мега Старт» за серпень 2016 року, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів, робіт (послуг) або подальшої реалізації цих товарів, робіт (послуг) від вищевказаних контрагентів, та з метою здійснення контролю за дотриманням вимог податкового законодавства, за результатами якої складено акт від 03.08.2018 року № 116/28-10-48-17/31804036.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, пп. «а» п. п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 28370158,20 грн., в тому числі за серпень 2016 року в сумі 3349999,99 грн., листопад 2017 року в сумі 7024276,70 грн., грудень 2017 року в сумі 8289303,08 грн., січень 2,20 грн., квітень 2018 року 6001599,31 грн., травень 2018 року 2351241,92 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Офісом великих платників податків ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.08.2018 року № НОМЕР_1, яким ОСОБА_4 «НВП «Гетьман» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 42555237,30 грн., з них 28370158,20 грн. основний платіж і 14185079,10 грн. штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, виходячи з наступного.

В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 даного Кодексу об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 даного Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 201.6 даної статті податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.10 даної статті податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

А відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

При цьому, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Проте зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В цьому контексті колегія суддів зазначає наступне.

Як встановив суд, 15.09.2017 року ОСОБА_4 «НВП «Гетьман» (покупець) і ОСОБА_4 «Марселл» (продавець) уклали договір № 15/09/2017, предметом якого являлася поставка товару (сигарет), найменування, асортимент, кількість та ціна якого вказується у видаткових накладних. Оплата за даним договором здійснюється за попередньою домовленістю сторін, яка може бути висловлена в усній або письмовій формі. Також договором було передбачено, що поставка товару відбувається на умовах самовивозу зі складу продавця (м. Львів, вул. Персенківка, 70) за власний рахунок та засобами покупця.

Фактичне виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором, а саме отримання позивачем вказаного товару та оплати його вартості підтверджується наступними доказами, наданими позивачем та дослідженими судом: копією вказаного договору; копіями видаткових накладних № РН-361/10 від 02.10.2017 року, № РН-362/10 від 02.10.2017 року, № РН-363/10 від 02.10.2017 року, № РН-364/10 від 02.10.2017 року, № РН-365/10 від 02.10.2017 року, № РН-366/10 від 02.10.2017 року, № РН-367/10 від 02.10.2017 року, № РН-368/10 від 02.10.2017 року, № РН-369/10 від 02.10.2017 року, № РН-380/10 від 03.10.2017 року, № РН-381/10 від 03.10.2017 року, № РН-382/10 від 03.10.2017 року, № РН-383/10 від 03.10.2017 року, № РН-384/10 від 03.10.2017 року, № РН-385/10 від 03.10.2017 року, № РН-386/10 від 03.10.2017 року, № РН-387/10 від 03.10.2017 року, № РН-388/10 від 03.10.2017 року, № РН-389/10 від 03.10.2017 року, № РН-390/10 від 03.10.2017 року, № РН-391/10 від 03.10.2017 року, № РН-392/10 від 03.10.2017 року, № РН-393/10 від 03.10.2017 року, № РН-394/10 від 03.10.2017 року, № РН-395/10 від 03.10.2017 року, № РН-396/10 від 03.10.2017 року, № РН-397/10 від 03.10.2017 року, № РН-398/10 від 03.10.2017 року, № РН-399/10 від 03.10.2017 року, № РН-400/10 від 03.10.2017 року, № РН-401/10 від 03.10.2017 року, № РН-402/10 від 03.10.2017 року, № РН-403/10 від 03.10.2017 року, № РН-404/10 від 03.10.2017 року; копіями товарно-транспортних накладних (з відомостями про вантаж) № 18/09-1 від 18.09.2017 року, № 18/09-3 від 18.09.2017 року, № 23/09-1 від 23.09.2017 року, № 03/10-3 від 03.10.2017 року, № 03/10-1 від 03.10.2017 року; копією реєстру включених податкових накладних, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, по контрагенту ОСОБА_4 «Марселл» за період листопад 2017 року травень 2018 року; відомостями картки рахунку 633.

Крім того, позивач надав суду копію договору перевезення вантажу від 01.09.2017 року, укладеного між ним як відправником і ОСОБА_4 «Меркурій-Україна» (перевізник), відповідно до умов якого перевізник зобовязувався доставити ввірений йому відправником вантаж по пункту призначення: м. Львів, вул. Шевченка, 329, а також копію договору оренди нежитлових приміщень від 01.09.2017 року № 59/09-17 (та акту прийому передачі до нього), укладеного між ним як орендарем та ФОП ОСОБА_5 (орендодавець), відповідно до умов якого орендодавець передав орендарю у строкове платне користування до 31.07.2020 року нежитлові (складські) приміщення загальною площею 500 м кв. за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 329.

Проаналізувавши зміст описаних вище документів в їх сукупності і взаємному звязку, колегія суддів зазначає, що додатково факт реального отримання позивачем товару (сигарет) від ОСОБА_4 «Марселл» підтверджується відомостями у вказаних товарно-транспортних накладних, де вказана така інформація: вантажовідправник ОСОБА_4 «Марселл», пункт завантаження м. Львів, вул. Персенківка, 70, вантажоодержувач ОСОБА_4 «НВП «Гетьман», пункт розвантаження м. Львів, вул. Шевченка, 329, автомобільний перевізник ОСОБА_4 «Меркурій-Україна», супровідні документи описані вище видаткові накладні.

Мета придбання позивачем зазначених вище товарів (сигарет) у ОСОБА_4 «Марселл» в великих кількостях повністю узгоджується і пов'язана з його господарською діяльністю, одним з видів якої є оптова торгівля тютюновими виробами. Крім того, у ОСОБА_4 «НВП «Гетьман» була наявна ліцензія на право оптової торгівлі тютюновими виробами серії АЖ № 077172, видана 01.09.2017 року і дійсна до 2022 року, а також зареєстровано місце зберігання оптових партій тютюнових виробів згідно з ліцензією від 15.09.2017 року серії АП № 185954.

15.08.2016 року ОСОБА_4 «НВП «Гетьман» (покупець) уклало з ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» (постачальник) договір поставки № 15-08/16, відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти і оплатити товар яблука українського походження, врожаю 2016 року. Номенклатура, кількість і ціна товару, який має бути поставлений, визначається в додатках до цього договору та/або видаткових накладних на поставку відповідної партії товару. Строк поставки товару до 15.12.2016 року. Товар може поставлятись окремими партіями, але повний його обсяг має бути поставлений до вказаної дати. Датою поставки вважається дата підписання сторонами видаткової накладної. Оплата товару здійснюється покупцем у грошовій формі шляхом поетапного авансування замовленого товару наступним чином: до 10.09.2016 року покупець зобовязаний здійснити часткову передоплату за замовлений товар в розмірі 11000000,00 грн., а всі наступні авансові платежі, їх розмір і трок сплати будуть узгоджуватись сторонами у додатках до договору.

На підтвердження фактичного виконання своїх зобовязань за вказаним договором, а саме авансування замовленого товару в розмірі 11000000,00 грн. ОСОБА_4 «НВП «Гетьман» надало копії платіжних доручень № 1995 від 26.08.2016 року, № 1992 від 25.08.2016 року, № 1987 від 25.08.2016 року, № 1982 від 23.08.2016 року, № 1976 від 23.08.2016 року, № 1974 від 22.08.2016 року, № 1970 від 22.08.2016 року, № 1965 від 19.08.2016 року, № 1961 від 19.08.2016 року, № 1955 від 18.08.2016 року і № 1952 від 18.08.2016 року.

Також на вказані суми постачальник ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» виписало податкові накладні від 18.08.2016 року № 388, від 19.08.2016 року № 441, від 22.08.2016 року № 492, від 23.08.2016 року № 548, від 25.08.2016 року № 659, від 26.08.2016 року № 692, а також здійснило відповідні розрахунки коригування вартісних показників до вказаних податкових накладних, копії яких позивач надав контролюючому органу і суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивачем було правомірно включено дані суми до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів за першою подією на підставі п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, якою встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Щодо посилання відповідача на відсутність фактичної поставки ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» товару (яблук) згідно із вказаним договором, який був оплачений ОСОБА_4 «НВП «Гетьман», колегія суддів зазначає таке.

30.12.2016 року ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» і ОСОБА_4 «НВП Гетьман» уклали додаткову угоду до договору поставки від 15.08.2016 року № 15-08/16, згідно з якою строк поставки товару за домовленістю сторін було продовжено до 15.12.2017 року, а строк дії договору до 01.03.2018 року або повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

Разом з тим, 15.02.2018 року на підставі протоколів загальних зборів учасників ОСОБА_4 «НВП «Гетьман» № 1502/2018-1, № 1502/2018-1 та Розподільчого балансу, затвердженого учасниками товариства, право вимоги до ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» перейшло до правонаступника в результаті проведення реорганізації шляхом виділу ОСОБА_4 «Гетьман-Дистрибюшин».

Слід зауважити, що вказана реорганізація та утворення нової юридичної особи ОСОБА_4 «Гетьман-Дистрибюшин» відбулося до закінчення строку дії договору поставки від 15.08.2016 року № 15-08/16, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактичне неотримання позивачем товару та/або не вчинення жодних дій щодо повернення коштів, сплачених як авансові платежі за замовлений товар, не можуть свідчити про відсутність факту реальності господарських операцій між ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» і ОСОБА_4 «НВП Гетьман», оскільки право вимоги покупця у зв'язку з невиконанням постачальником своїх зобовязань за договором виникало лише після закінчення строку дії договору, тобто не раніше 02.03.2018 року, проте, як зазначено вище, з 15.02.2018 року право вимоги до ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» перейшло до правонаступника ОСОБА_4 «Гетьман-Дистрибюшин», а ОСОБА_4 «НВП «Гетьман», відповідно, втратило право вимоги до цього субєкта господарювання.

22.08.2016 року ОСОБА_4 «НВП «Гетьман» (покупець) уклало з ОСОБА_4 «Мега Старт» (постачальник) договір поставки № 22-08/16, відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставити, а покупець прийняти і оплатити товар яблука українського походження, врожаю 2016 року. Номенклатура, кількість і ціна товару, який має бути поставлений, визначається в додатках до цього договору та/або видаткових накладних на поставку відповідної партії товару. Строк поставки товару до 30.12.2016 року. Товар може поставлятись окремими партіями, але повний його обсяг має бути поставлений до вказаної дати. Датою поставки вважається дата підписання сторонами видаткової накладної. Оплата товару здійснюється покупцем у грошовій формі шляхом поетапного авансування замовленого товару наступним чином: до 15.09.2016 року покупець зобовязаний здійснити часткову передоплату за замовлений товар в розмірі 11000000,00 грн., а всі наступні авансові платежі, їх розмір і трок сплати будуть узгоджуватись сторонами у додатках до договору.

На підтвердження фактичного виконання своїх зобовязань за вказаним договором, а саме авансування замовленого товару в розмірі 9100000,00 грн. ОСОБА_4 «НВП «Гетьман» надало копії платіжних доручень № 2020 від 30.08.2016 року, № 2008 від 30.08.2016 року, № 2007 від 29.08.2016 року і № 2002 від 26.08.2016 року.

Також на вказані суми постачальник ОСОБА_4 «Мега Старт» виписало податкові накладі від 26.08.2016 року № 600, від 29.08.2016 року № 710 і від 30.08.2016 року № 760, копії яких позивач надав контролюючому органу і суду.

Як і у випадку з ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» позивач, на думку колегії суддів, правомірно включив дані суми до складу податкового кредиту відповідних податкових періодів за першою подією на підставі п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України.

Посилання відповідача на відсутність фактичної поставки ОСОБА_4 «Мега Старт» товару (яблук) згідно із вказаним договором, який був оплачений ОСОБА_4 «НВП «Гетьман», колегія суддів вважає необґрунтованими і не бере до уваги з аналогічних підстав, що і у випадку з ОСОБА_4 «Рефул Ресурс».

Так, 22.08.2016 року ОСОБА_4 «Мега Старт» і ОСОБА_4 «НВП Гетьман» уклали додаткову угоду до договору поставки від 22.08.2016 року № 22-08/16, згідно з якою строк поставки товару за домовленістю сторін було продовжено до 15.12.2017 року, а строк дії договору до 01.03.2018 року або повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

Також, як описано вище, 15.02.2018 року на підставі протоколів загальних зборів учасників ОСОБА_4 «НВП «Гетьман» № 1502/2018-1, № 1502/2018-1 та Розподільчого балансу, затвердженого учасниками товариства, право вимоги до ОСОБА_4 «Мега Старт» перейшло до правонаступника в результаті проведення реорганізації шляхом виділу ОСОБА_4 «Гетьман-Дистрибюшин».

А враховуючи, що вказана реорганізація та утворення нової юридичної особи ОСОБА_4 «Гетьман-Дистрибюшин» відбулося до закінчення строку дії договору поставки від 22.08.2016 року № 22-08/16, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактичне неотримання позивачем товару та/або не вчинення жодних дій щодо повернення коштів, сплачених як авансові платежі за замовлений товар, не можуть свідчити про відсутність факту реальності господарських операцій між ОСОБА_4 « Мега Старт» і ОСОБА_4 «НВП Гетьман», оскільки право вимоги покупця у зв'язку з невиконанням постачальником своїх зобовязань за договором виникало лише після закінчення строку дії договору, тобто не раніше 02.03.2018 року, проте, як зазначено вище, з 15.02.2018 року право вимоги до ОСОБА_4 «Мега Старт» перейшло до правонаступника ОСОБА_4 «Гетьман-Дистрибюшин», а ОСОБА_4 «НВП «Гетьман», відповідно, втратило право вимоги до цього субєкта господарювання.

Також, як вбачається з описаних вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та надавались відповідачу при проведенні перевірки, а зазначені вище податкові накладні, виписані ОСОБА_4 «Марселл», ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» і ОСОБА_4 «Мега Старт» не мали недоліків і порядок їх заповнення відповідав чинному на момент виписки законодавству, були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, тому з дня отримання цих податкових накладних у ОСОБА_4 «НВП «Гетьман» виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з цим контрагентом.

А відсутність певних документів чи неістотні недоліки в їх оформленні, на думку суду, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Щодо доводів відповідача про те, що за результатами податкового аналізу та податкової інформації ОСОБА_4 «Марселл», ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» і ОСОБА_4 «Мега Старт» встановлено відсутність основних засобів, не встановлено придбання або оренду складських приміщень для здійснення господарської діяльності, по ланцюгу господарських операцій не встановлено придбання відповідного товару для його реалізації на користь позивача, не надано документів на підтвердження якості та походження товару тощо, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. п. 74.1, 74.3 ст. 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Отже, посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно зазначених вище контрагентів позивача, а також податкову інформацію, надану іншими контролюючими органами, що складена за результатами опрацювання звітності цих контрагентів чи неможливості проведення їх зустрічної звірки (перевірки), є безпідставним, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та сформована без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 року у справі № 815/565/15.

Також колегія суддів зазначає, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на факт реальності господарських операцій, вчинених між останніми у ланцюгу постачань платником податків та його безпосередніми контрагентами, а тому наведені вище доводи відповідача, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Щодо посилання відповідача на проведення досудових розслідувань у кримінальних провадженнях щодо фіктивної підприємницької діяльності чи інших порушень законодавства ряду субєктів господарювання, серед яких ОСОБА_4 «Марселл», ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» і ОСОБА_4 «Мега Старт», колегія суддів зазначає, що доказом вини у здійсненні фіктивного підприємництва може бути лише вирок суду, постановлений у кримінальній справі, який набрав законної сили і яким встановлено факт здійснення посадовими особами підприємств фіктивного підприємництва чи інших злочинів, тобто відсутність реальних господарських операцій.

Однак такого вироку відповідач суду не надав, а сам лише факт проведення досудового розслідування не може бути беззаперечним і належним доказом того, що вказані підприємства не здійснюють реальної господарської діяльності, в тому числі і з ОСОБА_4 «НВП «Гетьман».

Також колегія суддів враховує принцип презумпції добросовісності платника податків, який означає, що подані платником податків контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

При цьому, чинним законодавством України на одну із сторін цивільно-правової угоди покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку і в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників у ланцюгу постачання або через відсутність висновків зустрічних перевірок таких постачальників зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникло в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів.

В свою чергу, відповідач не довів, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання податкової вигоди, як то вказує відповідач.

Крім того, колегія суддів враховує, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ОСОБА_4 «Марселл», ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» і ОСОБА_4 «Мега Старт» були зареєстровані у встановленому порядку, не були виключені з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебували на обліку в органах державної податкової служби та були зареєстровані платником податку на додану вартість, на підтвердження чого позивач надав, зокрема, копії свідоцтв про їх реєстрацію платниками податку на додану вартість.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реальності господарських операцій ОСОБА_4 «НВП «Гетьман» з ОСОБА_4 «Марселл», ОСОБА_4 «Рефул Ресурс» і ОСОБА_4 «Мега Старт» на підставі описаних вище договорів поставки (купівлі-продажу), підтвердження здійснення цих господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з цими контрагентами в періоді, що перевірявся.

А тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржене податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 15.08.2018 року № НОМЕР_1 є протиправним і його слід скасувати.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі № 1340/3917/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-Виробниче Підприємство «Гетьман» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_7
ОСОБА_8
Повне судове рішення складено 04.10.2019 року