Справа № 160/3951/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2019 року м. Дніпросправа № 160/3951/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року (головуючий суддя - Царікова О.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно припинення виплати пенсії з 01.05.2019 р. незаконними;

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно вимагання з ОСОБА_1 повернення грошових коштів у розмірі 227254,04 грн. незаконними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2019 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 виплату надбавки на утриманця - неповнолітню дитину до 18 років з 01.01.2019 р.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. (сто тисяч гривень), що була завдана Позивачу через незаконні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з вимагання повернення грошових коштів у розмірі 227254,04 та припинення виплати пенсії з 01.05.2019 р.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив про те, що на його адресу надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому зазначено, що у зв`язку з прийняттям ОСОБА_1 на службу, виплату пенсії та надбавки на утриманця йому припинено. Згідно адміністративного позову дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є протиправними з тієї підстави, що Позивача повторно не приймали на службу до органів внутрішніх справ, а наказом Національної академії внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України від 12 грудня 2018 року, на який посилається Відповідач, ОСОБА_1 було поновлено на посаді, через незаконне звільнення і одразу ж, наказом від 26 грудня 2018 року №243 о/с, звільнено зі служби у відставку (зі зняттям з військового обліку) за пунктом 65 «б» (через хворобу) з 26 грудня 2018 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року адміністративний позов задоволено частково (а.с.60-64).

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по припиненню виплати пенсії ОСОБА_1 , з 01 травня 2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , з 01 травня 2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 виплату надбавки на утриманця - неповнолітню дитину до 18 років, з 01 березня 2019 року.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що фактично з моменту звільнення з 07 листопада 2015 року і до 12 грудня 2018 року (видання наказу про поновлення на роботі), Позивач не здійснював функцій працівника та не виконував обов`язків на службі в ОВС з незалежних від нього обставин, а тому не підпадає під визначення осіб, перелік яких міститься в статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Суд вказав, що Позивач не мав змогу виконати вимоги статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо повідомлення органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, через незалежні від нього обставини. Також суд першої інстанції зазначив, що рішення щодо повернення Позивачем грошових коштів у розмірі 227254,04 грн. не приймалось, направлений на адресу Позивача лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.04.2019 №8655/03-02/23 не є рішенням в розумінні статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Поряд із цим, суд вказав, що завдання Позивачу діями Відповідача моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн. не доведене належними та допустимими доказами.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на незаконність і необґрунтованість відмови у задоволенні позовних вимог, просить скасувати рішення суду першої інстанції у відповідній частині та ухвалити нове рішення, яким визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно вимагання з ОСОБА_1 повернення грошових коштів у розмірі 227254,04 грн. незаконними та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. (сто тисяч гривень), що була завдана Позивачу через незаконні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з вимагання повернення грошових коштів у розмірі 227254,04 та припинення виплати пенсії з 01.05.2019 р.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що суд першої інстанції самоусунувся від прийняття рішення по позовній вимозі щодо визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно вимагання з ОСОБА_1 повернення грошових коштів у розмірі 227254,04 грн. незаконними та надає можливість Відповідачу і надалі маніпулювати своїми незаконними діями та шантажувати Позивача. Також Позивач вказує, що порушення права з боку органів державної влади згідно практики Європейського Суду з прав людини є прямим фактом наявності моральних страждань у особи.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач також оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що у зв`язку із тим, що звільнення Позивача із займаної посади було незаконним і було оскаржено у суді різних інстанцій, про що стверджує і сам Позивач, для поновлення раніше призначеної пенсії правові підстави відсутні, так як останній продовжував працювати на займаній посаді та одержував середньомісячну заробітну плату.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу Відповідача, в якому, зокрема, зазначено, що пропозиція Відповідача повторно звернутись до нього для призначення пенсії є грубим порушенням законодавства, оскільки пенсія призначається довічно.

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги власної апеляційної скарги, проти задоволення вимог апеляційної скарги Відповідача заперечував.

Представник Відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги власної апеляційної скарги, проти задоволення вимог апеляційної скарги Позивач заперечував.

Заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Позивач прийнятий на службу в органи внутрішніх справ згідно з наказом №64 ДСК від 23.07.2004 року.

З 16.05.2014 року Позивач працював на посаді інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів Національної академії внутрішніх справ.

Наказом Національної академії внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №178 о/с «По особовому складу» капітана міліції Требика Б. П . (М-210820) інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально-наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів з 06.11.2015 року звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року у справі №824/61/16-а, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним і скасовано наказ Національної академії внутрішніх справ №178 о/с від 06.11.2015р. та поновлено ОСОБА_1 на попередньозайманій посаді. Стягнуто з Національної академії внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11635,48 грн.

З 2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та надбавку на утриманця віком до 18 років.

Наказом Національної академії внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України від 26 грудня 2018 року №243 о/с «По особовому складу» капітана міліції ОСОБА_1 (М-210820) інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально наукового інституту підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів звільнено 26 грудня 2018 року зі служби у відставку (зі зняттям з військового обліку) за пунктом 65 «б» (через хворобу).

Як стверджує Позивач, з обома вказаними наказами його ознайомлено не було, вони були надіслані на його адресу лише в січні 2019 року в одному конверті, а відтак, про своє поновлення на роботі Позивач дізнався вже після звільнення.

На адресу Позивача від Відповідача надійшов лист вих. від 12.02.2019 №3725/03-02/23, в якому зазначалось про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України проведено звірки баз даних з управлінням інформаційних систем та електронних реєстрів, на підставі даних, отриманих в результаті проведеної звірки, з`ясовано, що з 01.12.2018 року Позивач був працевлаштований, при цьому до його пенсії виплачувалася надбавка на утриманця відповідно до пункту «а» статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У зв`язку з працевлаштуванням виникла переплата пенсії за період з 01.12.2018 року по 28.02.2019 року у розмірі 2245,50 грн., яка підлягає відшкодуванню.

Листом за вих. від 19.04.2019 №8655/03-02/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України повідомлено Позивача, що на адресу Управління 12 квітня 2019 року надійшов витяг з наказу Міністерства Внутрішніх Справ управління Національної академії внутрішніх справ від 26.12.2018 №231 о/с про поновлення ОСОБА_1 на службі з 07.11.2015 на виконання рішення Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі №824/61/16-а, цим листом, з посиланням на ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», повідомлено позивача про припинення виплати пенсії з 01.05.2019 року.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Судом встановлено, що наказом від 12 грудня 2018 року №231 о/с Національної академії внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України Требика Б.П. не було повторно прийнято на військову службу, а на виконання рішення Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №824/61/16-а Позивача було поновлено на посаді інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально наукового інституту підготовки фахівців для експертно- криміналістичних підрозділів, оскільки звільнення ОСОБА_1 судом було визнано протиправним.

Тобто, фактично з моменту звільнення з 07 листопада 2015 року і до 12 грудня 2018 року (видання наказу про поновлення на роботі), Позивач не здійснював функцій працівника та не виконував обов`язків на службі в ОВС з незалежних від нього обставин, а тому не підпадає під визначення осіб, перелік яких міститься в статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Статтею 46 Конституції України гарантується право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

А отже, враховуючи положення зазначеної норми Конституції України, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно правомірності виплати пенсії Позивачу у період з 07 листопада 2015 року до 12 грудня 2018 року.

В той же час, наказом від 12 грудня 2018 року №231 о/с «По особовому складу» Позивача поновлено на посаді інспектора відділення забезпечення навчального процесу навчально наукового інституту підготовки фахівців для експертно - криміналістичних підрозділів Національною академією внутрішніх справ, а наказом від 26 грудня 2018 року №243 звільнено зі служби у відставку (зі зняттям з військового обліку) за пунктом 65 «б» (через хворобу).

Отже, у період з 12 грудня 2018 року по від 26 грудня 2018 року Позивач фактично перебував на службі в органах внутрішніх справ, тому у вказаний період він перебував на утриманні ОВС, зокрема, Національної академії внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 05 вересня 2017 року у справі «Фабіан проти Угорщини» (заява № 78117/13) (Fabian v. Hungary) параграфи 74 - 82, 84, зазначив, що у вирішенні «справи стосовно зменшення, зупинення чи припинення соціальної пенсії» мають значення: ступінь втрати пільг; чи був елемент вибору; та ступінь втрати засобів для існування.

Враховуючи вищенаведену практику Європейського суду з прав людини та положення статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно поновлення пенсії Позивачу.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що Позивач через незалежні від нього обставини не міг виконати обов`язок, визначений статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до якої пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, оскільки про поновлення на роботі йому стало відомо 21 січня 2019 року і тоді ж він дізнався, що на підставі наказу від 26 грудня 2018 року №243 о/с його звільнено зі служби, обидва накази йому було направлено рекомендованим листом а одному конверті.

За таких обставин припинення виплати пенсії Позивачу з 01 травня 2019 року є протиправним.

У відповідності до пункту «а» статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до пенсії за вислугу років, що призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому надбавка нараховується тільки на тих членів сім`ї, які не одержують пенсійні виплати із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу на дітей одиноким матерям. За наявності права одночасно на пенсію, зазначені види допомоги і надбавку на непрацездатного члена сім`ї до пенсії за вислугу років за вибором пенсіонера може бути призначено пенсію, державну соціальну допомогу або нараховано на цього члена сім`ї надбавку. За наявності в сім`ї двох або більше пенсіонерів кожний непрацездатний член сім`ї, який перебуває на їх спільному утриманні, враховується для нарахування надбавки тільки одному з пенсіонерів за їх вибором.

Судом першої інстанції обґрунтовано враховано той факт, що Позивач є інвалідом першої групи, має значну залежність від інших осіб у виконанні життєвоважливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №091802, а також те, що пенсія є єдиним джерелом існування Позивача та на його утриманні перебуває неповнолітня дитина.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно вимагання з Позивача повернення грошових коштів у розмірі 227254,04 грн. судом першої інстанції вірно зазначено, що Відповідачем рішення щодо повернення Позивачем грошових коштів у розмірі 227254,04 грн. не приймалось, а направлений на адресу Позивача лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.04.2019 №8655/03-02/23 не є рішенням в розумінні статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому не створює для Позивача жодних правових наслідків, що унеможливлює задоволення відповідної позовної вимоги.

Крім того, обставина завдання Позивачу діями Відповідача моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн. не доведена належними та допустимими доказами, а отже кореспондуюча позовна вимога є необґрунтованою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 19 червня 2019 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційних скарг спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року по справі №160/3951/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 07 жовтня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова