Справа № 805/760/16-а
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 жовтня 2019 року

Київ

справа №805/760/16-а

касаційне провадження №К/9901/27090/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Руссоль-Україна» на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.09.2016 (головуючий суддя - Жаботинська С.В., судді: Васильєва І.А., Казначеєв Е.Г.) у справі №805/760/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Руссоль-Україна» до Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Руссоль-Україна» у березні 2016 року звернулося до адміністративного суду з позовом до Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про зобов`язання прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу в сумі 296248 грн., нарахованого за порушення граничного терміну сплати грошового зобов`язання з податку на прибуток.

Донецький окружний адміністративний суд постановою від 12.04.2016 позовні вимоги задовольнив.

Донецький апеляційний адміністративний суд постановою від 14.09.2016 постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2016 скасував та ухвалив нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Слов`янська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просила скасувати постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.09.2016 та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: пункту 101.1 статті 101, підпункту 101.2.4 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII, підпункту 4 пункту 2.1. Розділу ІІ Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577, статтей 159, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент вирішення справи в судах попередніх інстанцій).

Зокрема, наголошує на тому, що сертифікат Торгово-промислової палати України про засвідчення настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) підлягає поширенню на усі правовідносини щодо оподаткування, які мають місце між позивачем та податковим органом. При цьому, зазначення у такому документі (сертифікаті) положень певних нормативно-правових актів не є підставою вважати, що наслідки настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) слід застосовувати лише щодо таких приписів.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слов`янська солевидобувна компанія» та Товариством з обмеженою відповідністю «Руссоль-Україна» укладено договір від 29.02.2012 № 006/12 про спільну діяльність (простого товариства), згідно з умовами якого Товариство з обмеженою відповідністю «Руссоль-Україна» визначене уповноваженою особою та керівником спільної діяльності суб`єктів господарювання.

28.02.2014 позивач як уповноважена особа за договором про спільну діяльність в електронному вигляді направив до податкового органу податкову декларацію про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи за 2014 рік, відповідно до якої сума авансових внесків, що підлягає сплаті щомісяця складає 155920 грн.

З 02.05.2014 договір про спільну діяльність (простого товариства) від 29.02.2012 № 006/12 призупинив свою дію, у зв`язку з проведенням на території м. Слов`янська та Слов`янського району Донецької області активної фази АТО. Своєчасна сплата грошового зобов`язання з авансових внесків з податку на прибуток по строкам сплати 30.05.2014, 30.06.2014, 31.07.2014, 29.08.2014 проведена не була.

Товариством з обмеженою відповідністю «Руссоль-Україна» як уповноваженою особою за договором про спільну діяльність отримано сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили від 08.09.2014 № 2932/05-4.

У вказаному сертифікаті зазначено, що відповідно до пунктів 100.4 і 100.5 статті 100 Податкового кодексу України та на підставі наданих документів заявником Торгово-промислова палата України засвідчує настання обставин непереборної сили з 02.05.2014 при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні норм законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів стосовно Договору про спільну діяльність від 29.02.2012 № 006-12 - уповноважена особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Руссоль-Україна».

Товариством з обмеженою відповідальністю «Руссоль-Україна» після поновлення дії договору про спільну діяльність 23.10.2014 перераховано авансовий платіж в сумі 100000 грн. за червень 2014 року, 30.09.2014 - в сумі 155920 грн. за вересень 2014 року, 03.10.2014 - 100000 грн. за травень 2014 року, 30.10.2014 - 155920 грн. за жовтень 2014 року, 27.11.2014 - 155920 грн. за листопад 2014 року, 25.12.2014 - 155920 грн. за грудень 2014 року, 29.01.2015 - 155920 грн. за січень 2014 року, 26.02.2015 - 155920 грн. за лютий 2015 року.

Слов`янською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області проведена камеральна перевірка стосовно платника податків - Договір про спільну діяльність від 29.02.2012 № 006-12 (уповноважена особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Руссоль-Україна») щодо дотримання граничних строків сплати узгодженого податкового зобов`язання, за результатами якої складено акт від 17.09.2015 № 345/15-02.

Вказаним актом перевірки зафіксовано порушення терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на прибуток протягом строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, що слугувало підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень від 29.09.2015:

№ про нарахування штрафу в розмірі 20% у сумі 280656 грн.;

№ про нарахування штрафу в розмірі 10% у сумі 15592,00 грн.

Позивач листом від 25.11.2015 № 1745 звернувся до відповідача із заявою про списання грошових зобов`язань із штрафу в загальній сумі 296248 грн., нарахованого зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, посилаючись на пункт 14.1 статті 14, підпункт 101.2.4 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України та Наказ Міндоходів України від 10.10.2013 № 577. У підтвердження настання обставин непереборної сили позивач надав сертифікат Торгово-промислової палати України від 08.09.2014 № 2932/05-4.

Слов`янською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області позивачу надана відповідь від 30.11.2015 № 9062/10/05-22-23, в якій вказано, що пред`явлений позивачем на підтвердження настання непереборних обставин сертифікат Торгово-промислової палати України від 08.09.2014 № 2932/05-4 засвідчує настання обставин непереборної сили відповідно до пункту 100.4 (розстрочення грошових зобов`язань), пункту 100.5 (відстрочення грошових зобов`язань) статті 100 Податкового кодексу України та не містить посилань на підпункт 101.2.4 пункт 101.2 статті 101 Податкового кодексу України (списання безнадійного податкового боргу). Таким чином, сертифікат Торгово-промислової палати України від 08.09.2014 № 2932/05-4 не є підставою для списання податкового боргу позивача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що позивач надав контролюючому органу належні докази настання обставин непереборної сили для списання безнадійного податкового боргу у порядку, встановленому статтею 101 Податкового кодексу України, а тому відмова відповідача щодо списання такого боргу є протиправною.

Скасовуючи судове рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове - про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що виданий позивачу сертифікат із засвідчення настання обставин непереборної сили розповсюджується на реалізацію пунктів 100.4-100.5 статті 100 Податкового кодексу України, які регламентують процедуру розстрочення та відстрочення сплати грошових зобов`язань, а не на процедуру звільнення від такої сплати або нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань.

У відповідності до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до абзацу «ж» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством.

Списання безнадійного податкового боргу регламентовано статтею 101 Податкового кодексу України, за положеннями пункту 101.1 якої, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у том числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Під терміном «безнадійний» розуміється, в тому числі, податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), (підпункт 101.2.4 пункту 101.2. статті 101 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 101.5 статті 101 Податкового кодексу України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до статті 101 глави 9 розділу II Податкового кодексу України розроблено Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577 (далі - Порядок № 577).

Факт непереборної сили, зокрема настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України, підтверджується Торгово-промисловою палатою України (пункт 2.1 Порядку № 577).

Підпунктом 4.1 розділу ІV Порядку № 577 передбачено, що у випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню. До заяви обов`язково додаються документи, зазначені в підпункті 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним.

Згідно пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 577 за результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Враховуючи викладене, податковий борг, який виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), є безнадійним і може бути списаний податковим органом за результатами оцінки відповідної заяви платника податків та доданих документів у підтвердження таких обставин.

Відповідно до частини першої статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати України» від 02.12.1997 №671/97-ВР Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Згідно з частиною другою статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати України» від 02.12.1997 №671/97-ВР форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Таким чином, на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати покладено повноваження щодо видачі суб`єктам господарювання сертифікатів про засвідчення настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які об`єктивно унеможливлюють виконання ними обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач скористався своїм правом щодо звернення до податкового органу із заявою про списання безнадійного податкового боргу, долучивши до такої заяви Сертифікат Торгово-промислової палати України від 08.09.2014 № 2932/05-4, яким засвідчено настання обставин непереборної сили з 02.05.2014.

Однак, сам факт наявності у позивача сертифіката Торгово-промислової палати України від 08.09.2014 № 2932/05-4 про засвідчення настання форс-мажорних обставин не є безумовною підставою для визнання податкового боргу в сумі 296248 грн., який включає нараховані податковими повідомленнями-рішеннями від 29.09.2015 № та № грошові зобов`язання зі штрафу, безнадійним та списання такого боргу податковим органом.

Для визнання податкового боргу безнадійним має бути встановлений (доведений) причинно-наслідковий зв`язок між виникненням податкового боргу платника та форс-мажорними обставинами. При цьому, платник податку не обмежений у доказах, які він може долучити до заяви про списання безнадійного податкового боргу у підтвердження наявності обставин форс-мажору.

У разі звернення платника податку до податкового органу із заявою щодо списання безнадійного податкового боргу необхідно у кожному конкретному випадку досліджувати вплив наявності обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), засвідчених відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання.

Вимоги частин четвертої та п`ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017), зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Однак, судами попередніх інстанцій у порушення вищезазначених положень процесуального закону не з`ясовано причин неможливості здійснити позивачем своєчасну сплату самостійно узгоджених грошових зобов`язань з авансових внесків з податку на прибуток у передбачені законодавством строки, що призвело до нарахування штрафних санкцій, не встановлено, чи відповідала сума таких санкцій ознакам безнадійної, не перевірено доводи позивача щодо екстренного зупинення дії Договору про спільну діяльність у зв`язку з проведенням активної фази антитерористичної операції.

При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що пунктом 6.12 розділу 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014 № 40(3), передбачено, що у сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо податкових обов`язків / обов`язкових платежів вказується інформація про заявника, місце державної реєстрації, ідентифікаційний код, державна податкова інспекція, в якій платник податків зареєстрований, зобов`язання, обставини, докази, на які посилається зацікавлена особа, що унеможливлюють виконання податкових обов`язків / здійснення обов`язкових платежів у встановлений термін, та інші відомості, зокрема, про неможливість здійснення господарської діяльності тощо.

Так, серед переліку відомостей, які підлягають відображенню Торгово-промисловою палатою України у сертифікаті про форс-мажорні обставини, відсутні відомості про положення нормативно-правового акта, зокрема Податкового кодексу України, які регулюють правовідносини, щодо яких такий сертифікат може бути застосований.

Крім того, аналіз положень Податкового кодексу України, Закону України «Про Торгово-промислові палати України» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014 № 40(3), не передбачає визначення Торгово-промисловою палатою України способу подальшого використання заявником, якому видано сертифікат про форс-мажорні обставини, наслідків засвідчення таких обставин.

Враховуючи викладене, наявність у пред`явленому позивачем сертифікаті (висновку) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили від 08.09.2014 № 2932/05-4 посилань на положення пунктів 100.4 та 100.5 статті 100 Податкового кодексу України (розстрочення і відстрочення грошових зобов`язань) не обмежувало податковий орган у питаннях застосування такого сертифікату виключно на розстрочення і відстрочення грошових зобов`язань позивача.

У ситуації, що розглядається, судами попередніх інстанцій не досліджено питання доведеності/недоведеності причинно-наслідкового зв`язку між засвідченими сертифікатом Торгово-промислової палати України обставинами непереборної сили з виникненням у позивача податкового боргу, про списання якого він звернувся до податкового органу. Також, не з`ясовано чи перевірялися такі обставини відповідачем під час розгляду заяви позивача про списання такого податкового боргу.

Вищезазначене свідчить про порушення судами попередніх інстанцій основоположного принципу адміністративного судочинства - офіційного з`ясування обставин справи, які мають значення до правильного вирішення спору.

За правилами ж частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суди на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, повинні дійти висновку про обґрунтованість/безпідставність заявлених позовних вимог з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Руссоль-Україна» задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2016 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 14.09.2016 у справі №805/760/16-а - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т.М. Шипуліна Л.І. Бившева В.В. Хохуляк