Справа № 520/9105/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

08.10.2019 р. справа №520/9105/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

ОСОБА_1
до Золочівської селищної ради
провизнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
встановив:

Матеріали позову одержані судом 05.09.2019 р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 06.09.2019 р. Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 07.10.2019 р.

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, позивач), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області щодо належного розгляду клопотання ОСОБА_1 від 31.05.2019р. з приводу надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 2) зобов`язання Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 31.05.2019р. та вирішити питання про надання або про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського призначення вид угідь рілля, розташовану за межами населеного пункту на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області для подальшого надання у власність.

Аргументу.чи заявлені вимоги, заявник зазначив, що селищною радою не було прийнято рішення по суті клопотання заявника щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а це є протиправною бездіяльністю.

Відповідач, Золочівська селищна рада, з поданим позовом не погодився.

Підставами заперечень проти позову є доводи про те, що порушене заявником питання було вирішено на підставі та у спосіб, визначені законом. Також відповідач посилався на ту обставину, що позивачем у клопотанні не було надано обґрунтування передачі земельної ділянки у приватну власність, а не у користування, а також не підтверджено факту невикористання ним права на безоплатну приватизацію за даним видом земель.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник клопотанням від 31.05.2019 р. ініціював процедуру видачі дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки з метою ведення особистого селянського господарства у цілях подальшого одержання у власність шляхом безоплатної приватизації.

Владний суб`єкт, селищна рада, одержав названу заяву того ж дня і вирішив викладене у ній питання на засіданні комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища, благоустрою та екології у спосіб видання листа від 25.07.2019 р. №02-19/4870, де указав, що наразі триває процедура прийняття в комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а також зазначено, що порушене позивачем питання було розглянуто на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища, благоустрою та екології і оформлено протоколом №21 від 19.06.2019 р.

Не погодившись із цим, заявник ініціював даний спір.

Перевіряючи відповідність закону оскарженого діяння владного суб`єкта, суд зазначає, що до відносин, які склались на підставі установлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Так, правила одержання громадянами у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства регламентовані, насамперед, приписами Земельного кодексу України, Закону України «Про особисте селянське господарство».

Пунктом "а" ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Оскільки положення Земельного кодексу України не містять визначення терміну «особисте селянське господарство», то суд вважає за необхідне керуватись нормами Закону України «Про особисте селянське господарство», згідно з ст. 1 якого під особистим селянським господарством слід розуміти господарську діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Матеріали справи не містять доказів, котрі б беззаперечно доводили штучність намірів заявника на ведення особистого селянського господарства, і такі доводи не покладені владним суб"єктом в основу оскарженого діяння.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені ст.ст.118, 122, 123 Земельного кодексу України, а процедура реалізації таких повноважень - ст.ст.26, 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так, у ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Викладене кореспондується з положеннями ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою визначено, що рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому, чинним законодавством прямо не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст.118 Земельного кодексу України.

Існування виключного випадку у спірних правовідносинах (котрий би об`єктивно унеможливлював вирішення по суті порушеного заявником питання, зокрема, і з огляду на зміст ч.2 ст.2 КАС України) судом у ході розгляду справи не виявлено.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства відповідач повинен був за результатами розгляду звернення заявника або надати дозвіл органу місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надати вмотивовану відмову органу місцевого самоврядування в її наданні.

У вмотивованій відмові владний суб`єкт має зазначити нормативно-правові акти та їх статті із зазначенням однієї із зазначених вище підстав.

Між тим, судовим розглядом встановлено, що клопотання заявника про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на сесії Золочівської селищної ради не розглядалося, рішення за результатами розгляду органом місцевого самоврядування не приймалося, а обраний владним суб`єктом варіант правової поведінки у спірних правовідносинах (розгляд звернення зацікавленої особи на засіданні постійної комісії з оформленням протоколу засідання) прямо суперечить п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", де передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

З огляду на викладене, відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.12.2018р. по справі №509/4156/15-а.

Так, у п.68 цього судового акту зазначено, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з п.69 постанови Верховного Суду від 17.12.2018р. по справі №509/4156/15-а у разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

Пункт 71 постанови Верховного Суду від 17.12.2018р. по справі №509/4156/15-а містить правову позицію, у силу якої враховуючи обмежений строк розгляду клопотання, а також положення ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, яка містить імперативні вимоги щодо обов`язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб), недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Оскільки у даному спорі судом таких обставин не установлено, то позов у цій частині вимог підлягає задоволенню.

При цьому, дослідивши зміст листа відповідача від 25.07.2019 р., суд також доходить висновку про невідповідність мотивів владного суб`єкта вимогам закону, позаяк обрана владним суб`єктом підстава не передбачена у ст.118 Земельного кодексу України і додатково владним суб`єктом не обґрунтована.

Суд також відхиляє викладені у відзиві посилання представника відповідача, що позивачем у клопотанні не було надано обґрунтування передачі земельної ділянки у приватну власність, а не у користування, а також не підтверджено факту невикористання ним права на безоплатну приватизацію за даним видом земель.

Причиною відхилення цих аргументів є те, що зазначена обставина не була покладена відповідачем в основу відповіді на звернення зацікавленої особи.

При цьому, суд бере до уваги п. 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018р. по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18), де міститься правовий висновок, у силу якого адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Крім того, суд зазначає, що передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного остаточного рішення про надання її у власність.

Продовжуючи розгляд справи в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача шляхом надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд зазначає, що підстав для обтяження владного суб`єкта обов`язком повторного розгляду клопотання не вбачається, оскільки означене клопотання Золочівською селищною радою взагалі не розглядалося.

Натомість, відповідача належить зобов`язати розглянути у спосіб прийняття рішення клопотання ОСОБА_1 від 31.07.2019р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, допустивши у спірних правовідносинах протиправну бездіяльність.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності владного суб`єкта та обтяження владного суб`єкта обов`язком вирішити по суті звернення заявника із прийняттям рішення.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір". При цьому, підстав для стягнення на користь позивача судового збору у сумі 7768,40 грн. у спірних правовідносинах немає, оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено 768,40 грн., що відповідає вимогам Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області з приводу нерозгляду та невирішення по суті у спосіб прийняття рішення клопотання ОСОБА_1 від 31.05.2019р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га ріллі, яка розташована на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області для передачі у власність.

Зобов`язати Золочівську селищну раду Золочівського району Харківської області розглянути у спосіб прийняття рішення клопотання ОСОБА_1 від 31.05.2019 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га ріллі, яка розташована на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області для передачі у власність.

У решті вимог позов - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області (код - 25175462; місцезнаходження - 62203, Харківська область, смт Золочів, вул. Центральна, буд. 13А) на користь ОСОБА_1 (код - НОМЕР_1 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.