Справа № 500/998/19
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/8927/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року (головуючий суддя Хрущ В.Л., м. Тернопіль, повний текст складено 15.07.2019) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Тернопільської митниці ДФС в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA403000/2019/000606/2 від 11.04.2019.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA403000/2019/000606/2 від 11.04.2019, стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці ДФС документально підтверджений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Тернопільська митниця ДФС оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, а також викладені в рішенні суду висновки не відповідають нормам законодавства та обставинам справи, з огляду на це просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.06.2019 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно із ст.246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Положеннями статті 248 МК України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а у разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною 8 статті 257 МК України встановлено, що митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених МК України для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, і відомості про митну вартість товарів та метод її визначення (підпункт «ж» пункту 5 частини 8 статті 257 МК України).

Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлені розділом III МК України і базуються на положеннях Угоди про застосування статті VII ГАТТ.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з чинним законодавством митна вартість товарів, визначена самостійно декларантом або уповноваженою ним особою, заявляється органу доходів і зборів під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII та главою 8 МК України (ст. 52 МК України).

Визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів здійснюється згідно із положеннями статті 368 МК України.

Так, згідно із ч. 1 ст. 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Частиною 3 ст. 368 МК України визначено, що особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 368 МК України у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу. Під час проведення митного контролю і митного оформлення транспортних засобів, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості у порядку, встановленому розділом III МК України.

Частиною 1 статті 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій ст. 53 МК України наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Зокрема, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, яким його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, які стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як вбачається із матеріалів справи, 04 квітня 2019 року уповноваженою особою позивача, агентом з митного оформлення ОСОБА_2, було подано до митного оформлення митну декларацію (надалі - МД) типу ІМД40ДЕ № UA403010/2019/006385, у графі 31 якої заявлено до митного оформлення товар - «легковий автомобіль PEUGEOT 308, бувший у використанні; календарний рік виготовлення: 2016, модельний рік: 2016, колісна формула: 4x2; ідентифікацій номер, N кузова: VF3CBHZHGS104651, тип двигуна: дизель; обєм двигуна: 1560 куб. см.; потужність: 88кВт; номер двигуна: не визначено; колір: сірий; повна маса: 1870 кг.; загальна кількість місць: 5. Торговельна марка: «PEUGEOT». Виробник: «AUTOMOBILES PEUGEOT» Франція/FR.». Одержувач товару - ОСОБА_1 (гр. 8 МД).

Як вбачається із інформації, яка міститься в гр. 44 МД № UA403010/2019/006385 від 04.04.2019, Позивачем до митного оформлення були подані наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс) № DEK/1635 від 20.03.2019;

- декларація про походження товару № 2016CG47842 від 24.05.2016;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA20903/2019/20736 від 24.03.2019;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 2016CG47842 від 24.05.2016;

- договір про надання послуг митного брокера № 21/03/23 від 21.03.2019;

- інші некласифіковані документи № 0.1..1 від 21.03.2019;

- інші некласифіковані документи Довідка № 03.04.2019-32 від 03.04.2019;

- копія митної декларації країни відправлення № 19LTVC0100EK0D47B0 від 21.03.2019.

Отже, не відповідають дійсним обставинам справи твердження суду про те, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого ч. 2 ст. 53 МК України, оскільки, як видно із вищенаведеного (гр. 44 МД), із визначених ч. 2 ст. 53 МК України документів уповноваженою особою позивача надано до митного оформлення лише рахунок-фактура (інвойс) № DEK/1635 від 20.03.2019. При цьому, до митного оформлення позивачем не надано банківського платіжного документа, що стосуються оцінюваного товару, або інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, як це передбачено п. 5 ч. 2 ст. 53 МК України.

Також, апелянт зазначає, що декларант або уповноважена ним особа зобовязані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про митну вартість, які повинні базуватись на обєктивних, документально підтвержених даних, що піддаються обчисленню.

Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 (далі - Порядок № 631), передбачено, що однією з митних формальностей, що виконуються митним органом при здійсненні митного оформлення МД, є контроль із застосуванням системи управління ризиками у тому числі оцінка ризику за МД за допомогою автоматизованої системи аналізу управління ризиками (АСАУР).

Під час автоматизованого контролю із застосуванням системи управління ризиками АСМО «Інспектор» було згенеровано форми митного контролю:

« 103-1 Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях розміщених в ЄАІС Держмитслужби»;

« 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів»;

« 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».

Також, АСМО «Інспектор» посадову особу підрозділу митного оформлення проінформовано про можливе заниження митної вартості товару та визначено перелік необхідних до виконання митних процедур: «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обовязкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділувизначення МВ за VIN-кодами: VF3CBHZHGS104651, валюта - EUR, вартість 11 800,00».

Відповідно до профілів ризику згенерованих АСАУР та Розпорядження Тернопільської митниці ДФС від 19.10.2018 № 24-р посадовою особою підрозділу митного оформлення направлено запит № 591 від 04.04.2019 щодо правильного визначення митної вартості товарів до спеціалізованого підрозділу - відділу адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання.

При цьому, апелянт зазначає, що згідно із ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобовязані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Орган доходів і зборів має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини 5 статті 54 МК України).

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобовязані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Кодексу (ч. 3 ст. 54 МК України).

З огляду на той факт, що позивачем документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обовязковими при обчисленні, а саме: фактурну вартість, у поданих до митного оформлення документах наявні розбіжності, а також не подано до митного оформлення повного пакету документів, визначених ч. 2 ст. 53 МК України, 04.04.2019 під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості посадовою особою митниці було розпочато процедуру консультацій декларанта з митним органом, а саме уповноваженій особі декларанта направлено електронне повідомлення наступного змісту «Відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ прошу надати документи, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до ч. 3 ст.53 МКУ прошу надати (за наявності) такі додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення: висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією».

Крім цього, нормами ч. 6 ст. 53 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

На вимогу митниці уповноваженою особою позивача додатково надано: висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 06.04.2019 № 199/19 та платіжне доручення від 01.02.2019 № 0408004. Також, листом від 08.04.2019 уповноважена особа позивача інформувала митницю про те, що інших документів, крім тих, що подані разом із ВМД немає і протягом 10 днів на надасть.

При цьому, апелянт зазначає, що подане додатково платіжне доручення від 01.02.2019 № 0408004 неможливо ідентифікувати з оцінюваним товаром, оскільки в даному платіжному дорученні відсутнє посилання на рахунок-фактуру (інвойс) № DЕК/1635 від 20.03.2019. Крім цього, рахунок-фактура (інвойс) № DЕК/1635 датована 20.03.2019, а проплата здійснена 01.02.2019, тобто ще до моменту укладення договору купівлі-продажу.

Між тим, не відповідають дійсності та нормам законодавства твердження суду про те, що у процедурі контролю за митною вартістю товару, предметом визначення (встановлення, дослідження) є ціна товару та інші складові митної вартості, а умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються, оскільки, як передбачено нормами законодавства, ціна товару (фактурна вартість) є складовою митної вартості і вона має бути підтверджена документально відповідними належними документами, які можливо ідентифікувати з оцінюваним товаром та здійсненою операцією купівлі-продажу.

Отже, позивачам документально не підтверджено таку складову митної вартості як фактурна вартість, на вимогу митниці не були надані обовязкові для підтвердження заявленої митної вартості товарів документи, визначені ч. 2 ст. 53 МК України, зокрема, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, чи інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що стосуються оцінюваного товару, містять інформацію про вартість товару та реквізити необхідні для ідентифікації оцінюваного товару із здійсненою операцією купівлі-продажу.

Згідно статей 57-58 МК України основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або невизначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обовязковою при її обчисленні.

Отже, заявлена уповноваженою особою позивача митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості, оскільки фактурна вартість імпортованого товару не була підтверджена документально.

Положеннями статті 55 МК України визначено, що орган доходів і зборів не визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість та приймає письмове рішення про її коригування.

Так, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої декларантом, посадовою особою митниці прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості у звязку з тим, що декларантом документально не підтверджено числові значення складових митної вартості товарів, які є обовязковими при її обчисленні, а саме: фактурну вартість; у поданих до митного оформлення документах наявні розбіжності; не поданий повний пакет документів визначених ч. 2 ст. 53 МК України, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості, а також на вимогу митного органу не подано додаткових згідно із ч. 3 ст. 53 МК України, документів для підтвердження заявленої митної вартості.

У вказаному рішенні про коригування митної вартості зазначено причини, через які заявлена декларантом митна вартість не могла бути визнаною, описано послідовність застосування методів визначення митної вартості, а також причини застосування резервного методу відповідно до ст. 64 МК України.

З огляду на вищевикладене, вважає, що посадовими особами митниці у повній мірі реалізовані повноваження, регламентовані статтями 53, 54, 55, 57 МК України, в частині проведення контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості, обгрунтованості підстав для витребування додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості імпортованого товару, рішення про коригування митної вартості товарів №UA403000/2019/000606/2 від 11.04.2019 є законним і обґрунтованим, тому правових підстав для визнання його протиправним і скасування у суду першої інстанції не було.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 квітня 2019 року агентом з митного оформлення позивача, ОСОБА_2, для здійснення митного оформлення транспортного засобу до Тернопільської митниці ДФС подано митну декларацію №UA403030/2019/006385, якою задекларовано товар, який ввозиться на митну територію України, а саме вживаний легковий автомобіль марки Peugeot, модель 308SW, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1. У вказаній митній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) - 4730,00 євро.

Одночасно із митною декларацією, надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення, зокрема:

- рахунок-фактуру (інвойс) №DEK1635 від 20.03.2019 року;

- платіжне доручення в іноземній валюті (МТ103 вихідний через Swift) від 01.02.2019 року;

- декларацію про походження товару №2016CG47842 від 24.05.2016;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2019/20736 від 24.03.2019;

- свідоцтво про реєстрацію КТЗ №2016CG47842 від 24.05.2016;

- договір про надання послуг митного брокера 21/03/23 від 21.03.2019;

- паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні МС986947 03.12.2003;

- інші некласифіковані документи 0.0..1 від 21.03.2019;

- довідку №03.04.2019-32 від 03.04.2019;

- інформацію про зняття транспортного засобу з обліку від 21.03.2019;

- копію митної декларації країни відправлення 19LТVС0100EK0D47BO від 21.03.2019;

- паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України FТ434734 від 04.12.2018.

Під час автоматизованого контролю, автоматизованою системою митного оформлення «Інспектор» було згенеровано форми митного контролю: « 103-1 Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених ЄАІС Держмитслужби»; « 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів»; « 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів». Також, автоматизованою системою митного оформлення «Інспектор» проінформовано: «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN-кодами: VF3CBHZHGS104651, валюта - EUR, вартість -11800,00».

Відповідно до профілів ризику, згенерованих АСАУР та Ррозпорядження Тренопільської митниці ДФС від 19.10.2018 №24-р посадовою особою підрозділу митного оформлення направлено до спеціалізованого підрозділу - відділу адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання запит №591 від 04.04.2019 щодо правильності визначення митної вартості товарів. Також, Тернопільською митницею ДФС 04.04.2019 розпочату процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Відповідно позивачем на вимогу відповідача надано висновок експертного товарознавчого дослідження судового експерта ОСОБА_3 №179/19 від 06.04.2019 згідно якого вартість автомобіля - Peugeot, модель 308SW, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, становить 4519,75 євро, що еквівалентно станом на 06.04.2019 - 137020,74 грн. Листом від 08.04.2019 декларант позивача повідомив митницю про те, що інших документів, крім тих, що подані разом із ВМД немає, і протягом 10 днів не надасть (а.с.41).

У зв'язку із вищенаведеними обставинами, Тернопільською митницею ДФС винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за №UA403000/2019/000606/2 від 11.04.2019, згідно якого митна вартість товару визначена за резервним (шостим) методом (ст. 64 Митного кодексу України). Крім того, в рішенні зазначено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв'язку з тим, що в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності: рахунок-фактура №DЕК 1635 датована 20.03.2019, а проплата здійснена 01.02.2019, тобто, ще до моменту укладення договору купівлі-продажу; платіжний документ, який стосується товару не може бути взятий до уваги для підтвердження митної вартості, оскільки відсутнє посилання на рахунок-фактуру, що в свою чергу не дає можливості ідентифікувати цей документ із даною поставкою. Відповідно митним органом розпочато процедуру консультації та направлено повідомлення про надання документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. На вимогу митного органу декларантом не було подано документів, що підтверджують заявлену митну вартість згідно ч.2, ст. 53 Митного кодексу України, а саме: платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, якщо здійснювалось страхування, страхові документи. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути застосований, бо відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатами проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 4 статті 57 МКУ, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 МКУ. Митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МКУ. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу, обрахованого згідно інтернет-ресурсу mobile.de на рівні 11800 євро. Відповідно до п. 2 ст. 55 та глави 4 Митного кодексу України, декларант має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня або до суду.

Також, 11.04.2019 Тернопільською митницею ДФС винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UА403000/2019/00362, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з підстав коригування митної вартості товару.

Крім того, судом встановлено, що у рішенні про коригування митної вартості товарів за №UA403000/2019/000606/2 від 11.04.2019 відображено факт встановлення проплати 01.02.2019, - платіжне доручення в іноземній валюті (МТ103 вихідний через Swift) від 01.02.2019, яке було подане декларантом разом із іншими документами, - не відображено у картці відмови №UА403000/2019/00362від 11.04.2019, - з посиланням на те, що вказаний платіжний документ не стосується товару не може бути взятий до уваги для підтвердження митної вартості, через відсутність посилання на рахунок-фактуру, що в свою чергу, на думку митного органу, не дає можливості ідентифікувати цей документ із даною поставкою. Тобто, відповідач здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та виніс оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 11.04.2019 №UA403000/2019/000606/2, яким визначив митну вартість імпортованого автомобіля за методом визначення митної вартості щодо подібних товарів у розмірі 11800,00 євро відповідно до інтернет сайту mobile.de.

Розглядаючи спір, судом першої інстанції правильно зазначено, що згідно п. 23 ч. 1 ст. 4 МК України митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Відповідно до ч.1 ст.248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з ч. 1 ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до ч.1 ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, ч.1 ст.52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч.2 ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до положень частин 8-10 ст.52 МК України у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

Згідно з ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

За приписами ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Подача декларації митної вартості, визначеної вищенаведеним пунктом 1 ч.2 ст. 53 МК України, здійснюється у разі: 1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни; 2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу; 3) якщо покупець та продавець повязані між собою (ч.5 ст.52 МК України). В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи (ч.5 ст.52 МК України).

Відповідно до ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами 5 та 6 ст. 53 МК України встановлено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

З огляду на зазначені норми, суд першої інстанції вірно вважав, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Водночас, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості. При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності котрої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, котрі викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта, та надає митниці право вчиняти відповідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, судом правильно зазначено, що витребовувати контролюючий орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Необхідність витребування додаткових документів, передусім, є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

З урахуванням вказаного вище, суд першої інстанції підставно вважав, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання до митного оформлення неповного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 09.04.2019 у справі №826/10733/15, від 19.02.2019 у справі №826/2312/16, та ряді інших.

У даній спірній ситуації судом першої інстанції з?ясовано, що до митного органу для підтвердження заявленої фактурної вартості транспортного засобу було надано згадані вище документи, при цьому, як вже було зазначено платіжне доручення в іноземній валюті (МТ103 вихідний через Swift) від 01.02.2019 не прийняте Тернопільською митницею ДФС до уваги через те, що на думку митного органу, вказаний платіжний документ не стосувався товару через відсутність посилання на рахунок-фактуру та не давав можливості ідентифікувати цей документ із даною поставкою. Не відображено вказане платіжне доручення в іноземній валюті (МТ103 вихідний через Swift) від 01.02.2019 - і у картці відмови №UА403000/2019/00362від 11.04.2019.

Однак, дослідивши зміст вищевказаних документів, які надавались до митного оформлення, суд першої інстанції, з чим погоджується колегія судів, вірно вважав, що вони містили всі реквізити, необхідні для ідентифікації придбаного ОСОБА_1 транспортного засобу. А отже, позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Щодо тверджень відповідача на наявність розбіжностей у документах, поданих до митного оформлення, а саме, на те, що рахунок-фактура №DЕК1635 датована 20.03.2019, а проплата за проформою-інвойсом здійснена 01.02.2019, до моменту укладення договору купівлі-продажу, - то суд першої інстанції вірно вважав, що у процедурі контролю за митною вартістю товару, предметом визначення (встановлення, дослідження) є ціна товару та інші складові митної вартості товару. При цьому умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. Суперечності ж у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, - не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта. Більше того, законом не заборонено здійснити оплату товару до отримання рахунку-фактури.

Крім того, згідно з положеннями ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Тобто, митний орган зобовязаний перевірити числове значення заявленої митної вартості, що відповідно стосується визначення суми вартості товару, який підлягає розмитненню, а не порядку здійснення оплати вартості такого товару. При цьому, аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, у тому числі: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу). Отже, рахунок-проформа (проформа-інвойс) може бути документом, що підтверджує митну вартість товару лише в тому випадку, якщо імпортований товар не є об'єктом купівлі-продажу.

У даній спірній ситуації товар є об'єктом купівлі-продажу, згідно представленого позивачем до митного оформлення рахунком-фактурою DEK1635 від 20.03.2019, укладеним позивачем з Компанією «Decо Group». Оскільки імпортований товар був об'єктом купівлі-продажу, то подання імпортером, в даному випадку позивачем, проформи-інвойс не було обов'язковим.

При цьому, суд вважає за доцільне звернути увагу також на те, що в правилах міжнародної торгівлі інвойс-проформа (Invoice Proforma ) є попереднім документом, який містить відомості про ціну та вартість товару, але не вважається розрахунковим документом, оскільки не містить вимоги про сплату зазначеної у ньому суми. Зазвичай інвойс-проформа виписується в разі поставки ще не проданого товару на консигнацію, виставку, аукціон тощо. Тому, виконуючи усі інші функції рахунку, він не виконує головної функції рахунку - як документу для оплати.

Натомість, таким документом, який містить аналогічну суму та повністю дозволяє ідентифікувати КТЗ, який ввезений на митну територію, як за номером VIN-коду так і за іншими характеристиками, - в даному випадку, є саме рахунок-проформа DEK 1365, яка містить усі необхідні реквізити оплаченого рахунку, та видана позивачу за наслідками виконання ним умов оплати за раніше виставленим інвойсом-проформою на суму 4730 євро. При цьому, як видно з обох інвойсів, фактурна (контрактна) вартість товару повністю співпадає з заявленою декларантом митною вартістю, а інші складові митної вартості, відсутні як такі, тому жодного документального підтвердження не потребують.

З огляду на це, суд першої інстанції підставо відхилив доводи відповідача про неможливість прийняття до уваги платіжного доручення в іноземній валюті (МТ103 вихідний через Swift) від 01.02.2019, та правильно вважав необґрунтованими посилання митного органу на неможливість визначення вартості товару за ціною договору через те, що в цьому платіжному дорученні відсутні посилання на рахунок-фактуру, що не дає можливості ідентифікувати платіжне доручення із спірною поставкою.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що надані до митного органу документи та наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, підтверджують те, що оплата за транспортний засіб, з відповідними, конкретно визначеними характеристиками співпадає з сумою переказу 4730 євро, зазначеною як у платіжному дорученні (проформі-інвойсі) на попередню оплату так і в наданій податковому органу рахунку-фактурі. Обидва інвойси містять всі необхідні реквізити та виписані у межах відповідного, одного і того ж, контракту, і на їх підставі здійснювалась поставка КТЗ, визначеного у митній декларації. Платіжне доручення в іноземній валюті (МТ103 вихідний через Swift) від 01.02.2019 можливо було ідентифікувати із спірною поставкою, чого митний орган в даному випадку не зробив.

Згідно з ч.1 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до ч.3 ст.57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч.4 ст.57 МК України).

Поряд з цим, суд першої інстанції вірно зауважив, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості та є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, - не може утворювати підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом.

Митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі, й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, - мають лише допоміжний, інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, при цьому митним органом повинно бути враховано й те, що здійснення торгових відносин на принципах автономії волі та свободи договору, не виключає ряду обставин, які можуть впливати на ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Відповідно до ч.2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (ч.2 ст.58 МК України).

Згідно ч.3 ст.58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч.7ст.54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Судом першої інстанції встановлено, що митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації №UA403030/2019/006385 від 04.04.2019, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору. Вартість придбаного автомобіля марки - Peugeot, модель 308SW, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, становить 4730,00 євро, що підтверджується договором купівлі - продажу (рахунком-фактурою), укладеного 20.03.2019. При цьому, вказаний транспортний засіб придбаний ОСОБА_1, у продавця «Deko Grup» (Литва) за ціною 4730,00 євро, про що також свідчить підтвердження операції банківської установи №04708004 від 01.02.2019 на підставі рахунку-фактури DEK1635 від 20.03.2019. Достовірність даних аукціону щодо спірного автомобіля, зокрема вартість, що становить 4730,00 євро, відповідач не спростував.

Відповідач не довів належним чином наявності обставин, які обумовили виникнення обґрунтованих сумнівів відносно не підтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості. Крім того відповідачем не доведено неможливість застосування попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару. Загальні посилання на норми МК України, зроблені в оскаржуваному рішенні, не конкретизують підстави щодо незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, що, в свою чергу, не може вважатися достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.

Також, суд першої інстанції критично дав оцінку тій обставині, що відповідачем за основу для обрахунку митної вартості товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу, визначену відповідно до витягу з інтернет-сайту «Mobile.de» у розмірі 11800,00 євро.

Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, із змінами та доповненнями (надалі - ОСОБА_3) встановлено, що вартість колісних транспортних засобів (надалі - КТЗ) та їх складових частин, що ввозяться на митну територію України, визначається за середніми цінами їх продажу в країні придбання або в провідних країнах-експортерах (п. 7.53 ОСОБА_3). Згідно з Методикою провідними країнами-експортерами КТЗ є Німеччина - для КТЗ європейських виробників; США - для КТЗ американського ринку автомобілів (п. 7.53.1 ОСОБА_3). У додатку 8 до ОСОБА_3 вказано перелік рекомендованих нормативно - правових актів, методичної, довідкової літератури та комп'ютерних баз даних з програмним забезпеченням. Проте, серед рекомендованих джерел відсутні посилання на можливість використання фахівцями-товарознавцями експертами інтернет-сайту «Mobile.de» при визначенні рівня вартості вживаних ТЗ. Крім того, у спірних відносинах інформація із вказаного інтернет-ресурсу з об'єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар та в силу ч.3 ст.57 МК України не можуть використовуватися як достовірне джерело інформації для визначення митної вартості.

За змістом пункту 5 «Джерела довідкової інформації, які можуть бути використані під час роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків» Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.2015 №689, на який посилається відповідач, визначено, що під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: - спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; - спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; - інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; - інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; - інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; - інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; - цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; - інформація отримана з мережі Інтернет.

Суд першої інстанції правильно вказав, що у спірних відносинах інформація із інтернет-ресурсу «Mobile.de» - не є висновком про якісні та вартісні характеристики конкретно визначеного товару. Поза увагою відповідача залишились такі цінові характеристики товару, як значний фактичний пробіг автомобіля, зафіксований на показнику одометра і рахунку-фактури DEK1635 від 20.03.2019, численні недоліки та пошкодження, вказані у акті про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2019/20736 від 24.03.2019. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня вартості іншого товару за інформацію мережі Інтернет - не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Позивачем представлено висновок №179/19 від 06.04.2019 року експертного автотоварознавчого дослідження, згідно якого вартість колісного транспортного засобу автомобіля марки Peugeot, модель 308SW, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, ввезеного на митну територію України становить 4519,75 євро. Даний висновок, надавався для врахування до митного органу, проте, не взятий останніми до уваги при встановленні митної вартості товару. Суд вірно вважав, що вказаний висновок експерта, незважаючи на його факультативність, - не утворює жодних підстав для сумнівів у правильності визначення митної вартості товару за наявності базових документів, які її підтверджують.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що митний орган не виконав свого обов`язку: не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які, на його думку, перешкоджали митному оформленню транспортного засобу за основним методом визначення митної вартості, а відтак підставно задовольнив позовні вимоги.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 червня 2019 року по справі № 500/998/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

ОСОБА_4

повний текст складено 04.10.2019