Справа № 620/2025/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2025/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 сервня 2019 року, суддя Баргаміна Н.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу державної служби період проходження військової служби у ЗС України з 11.11.1971 року по 17.12.1973 року, період роботи на посаді представника Президента України, голови районної державної адміністрації у Городнянському районі з 28.06.1994 року по 13.09.1994 року (2 місяці 16 днів), 18 років 02 місяці 17 днів за період державної служби з 19.11.1986 року по 27.06.1994 року та з 05.10.1994 року по 14.03.2005 року, період роботи на посаді начальника відділу квартирного обліку Чернігівської міської ради з 09.10.2011 року по 05.04.2011 року (4 роки 05 місяців 05 днів), перевести з 16.05.2019 року на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління ПФУ в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період проходження військової служби з 11.11.1971 року по 17.12.1973 року, період роботи на посаді представника Президента України, голови районної державної адміністрації у Городнянському районі з 28.06.1994 року по 13.09.1994 року (2 місяці 16 днів), 18 років 20 днів проходження державної служби з 19.11.1986 року по 27.06.1994 року та з 15.10.1994 року по 14.03.2005 року, період роботи на посаді начальника відділу квартирного обліку Чернігівської міської ради з 09.10.2006 року по 05.04.2011 року (4 роки 05 місяців 05 днів) та перевести з 16.05.2019 року на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Чернігівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України.

16.05.2019 року позивач звернувся до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", до якої було додано довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 15.05.2019 року № 01-31/655 та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, від 15.05.2019 року № 01-31/654, видані Городнянською районною державною адміністрацією Чернігівської області (а.с. 44-46).

Чернігівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України було прийнято рішення, оформлене протоколом від 24.05.2019 року № 819597, яким відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв`язку з тим, що відповідно до записів у трудовій книжці до стажу державної служби позивача можливо зарахувати періоди роботи з 19.11.1986 року по 27.06.1994 року та з 05.10.1994 року по 14.03.2005 року, а тому стаж державної служби складає 17 років 17 днів. Вказано про необхідність мати 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (а.с. 41-42).

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом від 10.06.2019 року № 15452/06.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог та зазначає наступне.

Преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV від 09.07.2003 року) визначено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 10, частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 19.12.1993 року (далі - Закон № 3723-ХІІ від 19.12.1993 року) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З 01.05.2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року (далі - Закон № 889-VIII від 10.12.2015 року), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців.

Згідно частини першої статті 90 Закону від 10.12.2015 року № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII від 10.12.2015 року втратив чинність Закон № 3723-ХІІ від 19.12.1993 року, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так, відповідно до пункту 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII від 10.12.2015 року державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 року та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 року у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно пункту 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII від 10.12.2015 року для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 року та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 року у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 року передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Отже, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 року після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 889-VIII від 10.12.2015 року і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Після 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 року лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII від 10.12.2015 року, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 року вік і страховий стаж.

Як встановлено судом та дана обставина підтверджується матеріалами справи, єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є недостатність стажу державної служби, а спірними періодами роботи позивача є: з 11.11.1971 року по 17.12.1973 року проходження строкової служби в армії; період роботи на посаді Представника Президента України, голови районної державної адміністрації у Городнянському районі з 28.06.1994 року по 13.09.1994 року (2 місяці 16 днів); період роботи на посаді начальника відділу квартирного обліку Чернігівської міської ради з 09.10.2006 року по 05.04.2011 року (4 роки 05 місяців 05 днів), які не зараховані відповідачем до стажу державної служби.

Вказані періоди служби у Збройних силах та роботи зазначені у військовому квитку та трудовій книжці ОСОБА_1 .

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII від 10.12.2015 року передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Статтею 25 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 року встановлено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу. Установлюються такі категорії посад державних службовців, зокрема: третя категорія - посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, інші прирівняні до них посади.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року (далі - Порядок, в редакції, чинній до 01.05.2016 року, тобто в період проходження позивачем служби на посаді Представника Президента України, голови районної державної адміністрації у Городнянському районі та на посаді начальника відділу квартирного обліку Чернігівської міської ради) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Згідно пункту 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що до стажу державної служби включається також, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Таким чином, період строкової служби позивача в армії з 11.11.1971 року по 17.12.1973 року, період роботи на посаді Представника Президента України, голови районної державної адміністрації у Городнянському районі з 28.06.1994 року по 13.09.1994 року (2 місяці 16 днів); період роботи на посаді начальника відділу квартирного обліку Чернігівської міської ради з 09.10.2006 року по 05.04.2011 року (4 роки 05 місяців 05 днів) зараховується до стажу державної служби, а отже стаж державної служби позивача складає більше 20 років.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.07.2018 року у справі № 569/350/17, від 19.03.2019 року у справі № 466/5138/17.

В суді першої інстанції позивач зазначив, що його стаж за період державної служби з 19.11.1986 року по 27.06.1994 року та з 05.10.1994 року по 14.03.2005 року, невірно підраховано відповідачем у 17 років 17 днів, оскільки такий стаж становить 18 років 02 місяці 17 днів.

Як вірно встановив суд першої інстанції стаж роботи позивача за вищевказаний період складає 18 років 00 місяців 20 днів.

Таким чином, з огляду на вищевикладені доводи, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має необхідний страховий стаж роботи, має не менш як 20 років стажу державної служби, досяг 62 річного віку, а отже набув право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 на підставі пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII від 10.12.2015 року, а тому відмова відповідача у зарахуванні спірних періодів роботи до стажу державної служби та в переведенні позивача на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ від 19.12.1993 є протиправною і суд першої інстанції правомірно зобов`язав відповідача зарахувати позивачу до стажу державної служби період проходження військової служби у Збройних Силах з 11.11.1971 року по 17.12.1973 року, період роботи на посаді Представника Президента України, голови районної державної адміністрації у Городнянському районі з 28.06.1994 року по 13.09.1994 року (2 місяці 16 днів), 18 років 00 місяців 20 днів за період державної служби з 19.11.1986 року по 27.06.1994 року та з 05.10.1994 року по 14.03.2005 року, період роботи на посаді начальника відділу квартирного обліку Чернігівської міської ради з 09.10.2006 року по 05.04.2011 року (4 роки 05 місяців 05 днів) та перевести з 16.05.2019 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав для її скасування не має.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Пилипенко О.Є.