Справа № 120/2233/19-а
Суддя: Демитор Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 вересня 2019 р. Справа № 120/2233/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Демитор Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.,

представника позивача: Давискиби В.В.,

представників відповідача: Мавроді Р.М., Максимчука В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України про визання протиправними, скасування рішення та картки відмови

ВСТАНОВИВ:

10.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Вінницької митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2019/000051/1 від 01.07.2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401010/2019/00116.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 04.02.2019 року, ним у Сполучених Штатах Америки з аукціону, було придбано транспортний засіб мотоцикл двоколісний з бензиновим двигуном внутрішнього згорання, двомісний "YAMAHA", модель FJR1300, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер рами НОМЕР_1 , об`єм 1298 см.3, синього кольору, такий що був у використанні, за ціною 550 доларів США, що підтверджується рахунком-фактурою від 04.02.2019 року (інвойс 0380).

26.06.2019 року. (митним брокером ТОВ Єдине вікно» уповноваженим позивачем на здійснення представницьких функцій декларанта), для здійснення митного оформлення вказаного транспортного засобу було подано до відповідача митну декларацію від 20.06.2019 року, згідно якої заявлено його митну вартість в розмірі 550 доларів США.

Відповідач, за результатами розгляду поданої уповноваженою особою декларанта митної декларації та доданих до неї документів, відмовив у митному оформленні транспортного засобу за заявленою митною вартістю у зв`язку з тим, що у поданих документах, на думку Відповідача, відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості транспортного засобу та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за транспортний засіб.

Відмову у митному оформленні транспортного засобу Відповідач оформив Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA401010/2019/00116 від 01.07.2019 року.

Крім того, відповідач здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та виніс Рішення про коригування митної вартості товарів за №UA401000/2019/000051/1 від 01.07.2019 року, яким, застосувавши резервний метод визначення митної вартості, самостійно визначив митну вартість імпортованого мотоцикла у розмірі 1974 доларів США.

Вважаючи Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA401010/2019/00116. та Рішення про коригування митної вартості товарів за №UA401000/2019/000051/1 від 01.07.2019 року протиправними, такими, що прийняті Відповідачем всупереч порядку та способу, визначеному чинним законодавством України, з метою їх скасування, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 15.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Крім того, даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на позовну заяву.

31.07.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

Під час митного оформлення, у зв`язку зі спрацюванням профілів ризику системи управління ризиками (АСАУР) було здійснено перевірку правильності визначення митної вартості мотоцикла двоколісного з бензиновим двигуном внутрішнього згорання, двомісний "YAMAHA", модель FJR1300, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер рами НОМЕР_1 , об`єм 1298 см.3, синього кольору, такий що був у використанні, за ціною 550 доларів США. Встановлено, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, в документів інвойс (0380) від 04.02.19 року № 00280 зазначено одною стороною фірму Bid N Drive Inc, другою стороною ОСОБА_2 Boris, однак в технічному паспорті (2800) від 09.01.19 року №56 власником зазначено фірму State farm mutual automobile insurance company та покупцем Gulchuk Kattryna. Також згідно ст. 368 МКУ немає посилання на інші документи в рамках вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення до моменту перетину ними митного кордону України. Також не був представлений повний перелік документів, який визначений статтею 53 Митного кодексу України, зокрема інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, копію митної декларації країни відправлення, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Та встановлено декларанту 10 днів для надання додаткових документів.

Декларант листом від 27.06.2019 року повідомив про посилання на платний сайт, який записує історію аукціонів транспортних засобів, надав платіжне доручення в іноземній валюті і SWIFT переказу, документи надані вантажоотримувачем, а також повідомив що інших документів надаватись не буде.

У зв`язку із вищевказаними обставинами, встановлених за результатом опрацювання поданих до митного оформлення документів, у зв`язку із не наданням декларантом позивача усіх додатково витребуваних документів, згідно з переліком та відповідно до положень ст. 53 Митного кодексу України, у відповідності до ст. 54 Митного кодексу України, за результатом проведеної відповідно до положень ч. 4 ст. 57 цього кодексу процедури консультації з декларантом, прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA401000/2019/000051/1 від 01.07.2019 року. Таким чином, вважає рішення та картка Рівненської митниці ДФС є правомірними та обґрунтованими, здійснені в межах наданої законом компетенції.

06.08.2019 року судове засідання не відбулось. Справа знята з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, що підтверджується довідкою в матеріалах справи. Наступне судове засідання призначено на 28.08.2019 року.

28.08.2019 року у розгляді справи оголошено перерву та відкладено на 13.09.2019 року у зв`язку із витребуванням додаткових доказів.

13.09.2019 року від представника позивача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог.

Ухвалою суду від 13.09.2019 року клопотання представника позивача задоволено. Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці ДФС про зобов`язання Вінницької митниці ДФС підготувати та направити до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області висновок про повернення ОСОБА_1 надміру сплачені митні платежі у розмірі 11887 грн залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 13.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.09.2019 року.

В судовому засіданні, 23.09.2019 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 придбано в Сполучених штатах Америки з аукціону мотоцикл, який був у використанні, двоколісний з бензиновим двигуном внутрішнього згорання, двомісний "YAMAHA", модель FJR1300, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер рами НОМЕР_1 , об`єм 1298 см.3, синього кольору, за ціною 550 доларів США.

20.06.2019 року вказаний транспортний засіб був ввезений на підставі довіреності позивача ОСОБА_3 на митну територію України в зоні діяльності відділу митного оформлення № 2 митного поста «Спеціалізований» пункт пропуску «Одеський морський торговельний порт», де працівниками митниці складено Акт про проведення огляду товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 20.06.2019 року №UA/500650/2019/1976.

Декларантом ТОВ «Єдине вікно», з яким у позивача укладено договір, подано до Вінницької митниці ДФС митну декларацію № UA401010.2019.034584 від 26.06.2019 року, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме мотоцикл двоколісний з бензиновим двигуном внутрішнього згорання, двоміснимй "YAMAHA", модель FJR1300, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер рами НОМЕР_1 , об`єм 1298 см.3, синього кольору, такий що був у використанні.

У вказаній митній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість товару за першим методом в сумі 550 USD.

Декларантом одночасно із митною декларацією надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Зокрема, представлено рахунок-фактуру (інвойс) № 00280 від 04.02.2019 року, консамент HLXU8038581-03 від 20.04.2019 року, декларацію про походження товару 00280 від 04.02.2019 року, акт митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду) №UA500650/2019/1976 від 20.06.2019 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 09.01.2019 року, висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями № 2565-1 від 21.06.2019 року.

За вказаною митною декларацією № UA401010.2019.034584 від 26.06.2019 року спрацювала АСАУР (автоматизована система аналізу та управління ризиками), якою сформовано наступні форми контролю: за кодом 105-2, 106-2, 117-2.

В ході здійснення митного контролю за вищевказаною митною декларацією у посадової особи митниці виникли сумніви у правильності визначення митної вартості. В зв`язку з чим Вінницькою митницею ДФС розпочату процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару:

- інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги;

- специфікації;

- копію митної декларації країни відправлення;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Однак, декларантом не було подано відповідачу всіх зазначених додаткових документів, при цьому декларант надав посилання на платний сайт, який записує історію аукціонів транспортних засобів, платіжне доручення в іноземній валюті і SWIFT переказ та документи надані вантажоотримувачем.

У зв`язку із вищенаведеними обставинами, Вінницькою митницею ДФС винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за №UA401000/2019/000051/1 від 01.07.2019 року, згідно якого у зв`язку із спрацюванням профілів ризику системи управління ризиками 105-2, 1006-2, 117-2 з формулюванням «По наступних товарах можливе заниження митної вартості товару: здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог Наказу ДФС України від 11.09.2015 року № 689 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України». Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до ч. 3 та 4 ст. 53 МКУ та інших форм контролю щодо перевірки правильності визначення митної вартості товару, а також відповідно до ч. 1 ст. 337 МКУ визначено, що перевірка документів та відомостей, які подаються митному органу під час переміщення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення форматологічного контролю , контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками), та в інші способи, передбачені цим Кодексом. Згідно п. 5 ст. 54 МКУ митний орган має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документу чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Згідно п. 2 ст. 52 КМУ декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. В зв`язку з тим, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, в документі інвойсі (код документа 0380) від 04.02.2019 року № 00280 зазначено одною стороною фірму Bid N Drive Inc, другою стороною ОСОБА_2 Boris, однак в технічному паспорті (2800) від 09.01.19 року №56 власником зазначено фірму State farm mutual automobile insurance company та покупцем Gulchuk Kattryna. Також немає посилання на інші документи в рамках якого було проведено продаж даного товару для підтвердження митної вартості. Також згідно ст. 368 МКУ при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетину ними митного кордону України. Зазначені документи до митного оформлення не надані.

Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтвердженні документально, відповідно до пп. 2,3 ст. 58 МКУ було застосовано другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 МКУ. Митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (ст. 59 та ст. 60 МКУ) по причині відсутності у органу доходів і зборів інформації про ідентичні та подібні товари, що були оформленні у митному відношенні (мали ідентичний термін та умов експлуатації, комплектацію, пробіг, технічний стан та інше). Визначити митну вартість за другорядними методами неможливо з причин відсутності у органу доходів і зборів вартісної основи для розрахунку митної вартості. Тому було застосовано резервний метод відповідно до ст. 64 МКУ з врахуванням вимог ч. 3 ст. 64 МКУ, зокрема, обрано найнижчу вартість серед альтернативних.

Джерелом числового значення митної вартості стала ЕМД від 11.04.2019 року № UA209190/2019/032504 за якою оформлено за митною вартістю 1973,83 дол. США товар мотоцикл марки «YAMAHA модель FJR1300, що використовувався, 2002 рік випуску, дата першої реєстрації 01.12.2002 року, номер рами: НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , об`ємом 1298 см.3, тип двигуна бензиновий з кривошипно-шатунним механізмом, повна маса 455 кг., чорного кольору, загальна кількість місць для сидіння -2. Країни виробництва Японія. Призначений для використання по дорогах загального користування.

Так, у відповідності до частини 6 статті 54, частини 12 статті 264 Митного кодексу України, Вінницькою митницею ДФС винесено оскаржувану картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA401010/2019/00116, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з підстав коригування митної вартості товару.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача у прийнятті митної декларації та коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права шляхом скасування оскаржуваних рішень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 (далі - МК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно із частиною 1 статті 7 МК України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 МК України).

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частин 1, 2, 4, пункту 1 частини 6 статті 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем не може перевищувати 180 календарних днів, крім митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, порядок подання документів та відомостей, необхідних для митного контролю та форми митного контролю регулюються статтями 334, 335, 336 МК України.

Митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (пункт 23 частини 1 статті 4 МК України).

Згідно зі статтями 246, 248 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частини перша та друга статті 52 Митного кодексу України).

Частинами першою та другою статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів (частина перша статті 368 Митного кодексу України).

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України видно, що Кодекс містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Вказана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко окреслено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, а саме наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Необхідність витребування додаткових документів, передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Отже, з викладених правових норм можна дійти висновку, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Як встановлено судом, позивачем до митного органу для підтвердження заявленої фактурної вартості транспортного засобу було надано рахунок-фактуру (інвойс) від 04.02.2019 року №00280 в якому вказана ціна, а саме 550 дол. США і платіжний доручення, що підтверджує вартість товару від 04.02.2019 року на суму 550 дол. США,.

Суд зазначає, що подані позивачем документами, а саме: рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №00280 від 04.02.2019 року; Акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA500650/2019/1976 від 20.06.2019 року; Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 01.09.2019 року; Платіжний документ, що підтверджує вартість товару (SWIFT) від 04.0.2019 року; Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №2565-1 від 21.06.2019 року; Договір про надання послуг по декларуванню та митному оформленні товарів №73 від 19.06.2019 року, містять всі реквізити, необхідні для ідентифікації придбаного позивачем транспортного засобу та факту сплати вартості придбаного транспортного засобу за ціною 550 дол. США.

Таким чином, заявлена позивачем митна вартість автомобіля підтверджується належними документами відповідно до частини другої статті 53 МК України.

Суд вважає, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною 550 дол. США було надано повний пакет документів у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

У оскаржуваному рішенні зазначено, що митну вартість визначено за ціною договору щодо ідентичних товарів на підставі наявної у митного органу інформації вартості даного транспортного засобу, яка зареєстрована АСАУР ДФС та складає 1974 дол. США

При цьому, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом констатований в постанові Верховного Суду від 06.03.2019, справа №809/278/17.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Частинами першою та другою статті 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів.

Суд звертає увагу на те, що аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, та інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Так, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду, відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 в справі №809/1884/16 та Верховного Суду України від 31.03.2015 в справі №21-127а15 та від 02.06.2015 в справі №21-498а15.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частини третя-четверта статті 57 Митного кодексу України).

Приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за ціною договору щодо ідентичних товарів, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом було визначено таку вартість товару, що є порушенням статті 55 Митного кодексу України.

Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Доводи відповідача про те, що підставою для коригування митної вартості товару слугувало спрацювання системи управління ризиками не заслуговують на увагу, з огляду на те, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Крім того, представник Вінницької митниці ДФС не надав суду жодних доказів про те, що при прийнятті відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів за ціною ідентичних товарів було враховано стан транспортного засобу (комплектацію, технічний стан, пробіг автомобіля).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Окрім цього, згідно позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 11.09.2012 в справі №21-262а12, та Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.10.2018 в справі №826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено органом доходів і зборів.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу та протиправність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даній адміністративній справі відповідач не довів правомірність свого рішення. Водночас, зібраними у справі письмовими доказами підтверджено обґрунтованість позовних вимог позивача.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позивних вимог повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Позивач також просив вирішити питання розподілу судових витрат на правничу допомогу. В підтвердження надав договір про надання професійної правничої допомоги № 10-а/19 від 08.07.2019 року, Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 09.07.2019 року та квитанцію до прибуткового касового ордера про оплату гонорару за договором про надання правової допомоги у сумі 2500,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Види адвокатської діяльності перераховані у статті 19 вказаного Закону.

Відповідно до положень пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1- 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 5, 6 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до відомостей акту прийому-передачі наданих послуг від 09.07.2019 року, в рамках виконання умов договору про надання правової допомоги від 08.07.2019 року, виконавцем надані замовнику наступні юридичні послуги:

- надання консультацій по митному законодавству (1 година);

- правовий аналіз рішення від 01.07.2019 року, картки відмови від 01.07.2019 року Вінницької митниці ДФС, з вимогами митного та податкового законодавства України(* 1 година)

- підготовка адміністративного позову та додатків до позову (3 години);

За домовленістю сторін вартість наданої професійної правничої допомоги становить 2500 грн., вчинення вказаних витрат підтверджуються квитанцією № 10-а/19.

Тому суд, виходячи із критерію пропорційності, вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає дійсності та стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції у розмірі 2500,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у відшкодування понесених позивачем витрат.

За таких обставин заявлену позивачем вимогу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката необхідно задовольнити.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вказані положення суд вважає за можливе стягнути судові витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі пропорційна задоволеним позовним вимогам- 1356 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці ДФС.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Вінницької митниці ДФС № UA401000/2019/000051/1 від 01.07.2019 року.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Вінницької митниці ДФС № UA 401010/2019/00116 від 01.07.2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниції ДФС () в сумі 1536,50 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень п`ятдесят копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниції ДФС () в сумі 2500 грн. ( дві тисячі п`ятсот гривень).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 );

Відповідач: Вінницька митниця ДФС (вул. Лебединського, 7, м. Вінниця, )

Рішення в повному обсязі складено: 03.10.2019 р.

Суддя Демитор Наталія Володимирівна