Справа № 440/1919/19
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м.ПолтаваСправа № 440/1919/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Сендецької В.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Масюк П.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Полтавській області, Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги -

В С Т А Н О В И В:

29.05.2019 фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі - ФОП ОСОБА_3, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі - ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач-1) в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, які сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на 67080,13 грн, у тому числі 53664,25 грн - за податковим зобов'язанням, 13416,06 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на 5590,03 грн, у тому числі 4472,2 грн - за податовим зобов'язанням, 1118,01 грн - за штрафними санкціями;

- визнати протиправною та скасувати повністю вимогу ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 70824,29 грн;

- визнати протиправним та скасувати повністю рішення ГУ ДФС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 07.03.2019 № у сумі 19992,64 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що висновки контролюючого органу про порушення ФОП ОСОБА_3 вимог податкового законодавства є безпідставними, оскільки матеріали перевірки свідчать, що контролюючим органом документальну планову перевірку фактично проведено не було. За доводами позивача, відповідачем безпідставно залишено поза увагою наявність документів, які підтверджують законність фінансово господарських операцій та спростовують доводи про порушення позивачем вимог податкового та іншого законодавства, які викладені в акті перевірки.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2019 позов залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 11.07.2019.

08.07.2019 до суду відповідачем-1 надано відзив на позов в якому ГУ ДФС у Полтавській області заперечує проти задоволення позовних вимог. Так фіскальним органом зазначено, що перевіркою правильності визначення документально підтверджених витрат та пов'язаних із отриманим доходом, відображеним у додатках Ф2 (додаток Ф4 у 2015 році) до податкових декларацій встановлено, що ФОП ОСОБА_3 на порушення вимог пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177, пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України завищив суму витрат за 2015 рік на 15085,43 грн, за 2016 рік на суму 217311,34 грн, за 2017 рік на суму 80823,35 грн внаслідок включення їх до складу витрат, не підтверджені первинними документами обліку та не пов'язаних з отриманням доходу. Зазначено, що завищення витрат призвело до заниження чистого доходу, та як наслідок до заниження податку на доходи фізичних осіб у 2015 році на 2262,81 грн, у 2016 році на 39116,05 грн, у 2017 році на 14548,20 грн. Також указано, що перевіркою встановлено, що чистий оподатковуваний дохід ФОП ОСОБА_3 у 2015 році складає 72512,84 грн, у 2016 році - 254970,75 грн, у 2017 році - 141134,86 грн. Контролюючим органом зазначено, що перевіркою правильності визначення військового збору встановлено його заниження в загальній сумі 4698,30 грн, у тому числі по періодам: за 2015 рік - 226,28 грн, за 2016 рік - 3259,67 грн, за 2017 рік - 1212,35 грн. Крім того, указано, що перевіркою правильності нарахування єдиного внеску із суми доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% та 22% задекларованого ФОП ОСОБА_3 встановлено заниження суми єдиного внеску за 2015 рік на суму 5234,64 грн, за 2016 рік на суму 47808,53 грн, за 2017 рік на суму 17781,12 грн. За твердженням відповідача-1, додані до позову первинні документи суперечать тим документам, які було надано під час перевірки /т. 1 а.с. 64-68/.

11.07.2019 розгляд справи відкладено до 25.07.2019.

25.07.2019 відкладено підготовче засідання на 08.08.2019 для надання додаткових доказів.

Протокольною ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

08.08.2019 відкладено підготовче засідання до 03.09.2019.

02.09.2019 до суду відповідачем-1 надано додаткові пояснення у справі в яких вказано, що на підтвердження надання ТОВ "Агентство юридичних послуг" юридичних послуг, пов'язаних з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_3 було надано претензії, які фактично не відповідають даним обліку ФОП ОСОБА_3 по взаємовідносинах з його контрагентами. Зазначено, що станом на дати претензій заборгованість з контрагентами у ФОП ОСОБА_3 відсутня. Так за твердженням фіскального органу, надані ФОП ОСОБА_3 документи не підтверджують надання ТОВ "Агентство юридичних послуг" юридичних послуг, пов'язаних з господарською діяльністю позивач. Також зазначено, що на підтвердження вартості документально підтверджених витрат, які не були надані під час проведення планової документальної перевірки за 2016 рік у сумі 89856,00 грн позивачем надано акт приймання-передачі дизельного палива № 3-16 від 04.11.2015 відповідно до якого ФОП ОСОБА_4 отримано дизельне паливо в кількості 5490 літрів на суму 89856 грн (без ПДВ) та акт приймання-передачі дизельного палива № 7 від 20.01.2016 відповідно до якого ФОП ОСОБА_4 отримано дизельне паливо в кількості 5490 літрів на суму 89856 грн (без ПДВ) для використання по доставці нафтопродуктів на протязі 2015 -2016 років. Зазначено, що відповідно до актів приймання-передачі дизельного палива, паливо передане для використання транспортним засобом МАЗ 500 ДНЗ 92097СК, відповідно до подорожніх листів вантажного автомобіля паливо списувалося на транспортний засіб МАЗ 500 ДНЗ 09297СК. Відповідачем-1 зазначено, що відповідно до товарно-транспортних накладних наданих під час перевірки послуги взагалі надавалися автомобілем НОМЕР_1. Таким чином, за твердженням відповідача надані первинні документи суперечать один одному. Відповідачем-1 указано, що позивачем не підтверджено ніякими первинними документами де до списання зберігалося пальне /т. 3 а.с. 146-160/.

03.09.2019 до суду позивачем надано додаткові пояснення у справі в яких зазначено, що дизельне паливо, перевезення якого здійснювалося ФОП ОСОБА_4 на замовлення ФОП ОСОБА_3 протягом 2016 року, навантажувалося в місцях зберігання ПММ згідно з розпоряджень замовника - ФОП ОСОБА_3 Такі розпорядження видавалися ФОП ОСОБА_3, оскільки позивач фактично був власником придбаного дизельного палива /т. 3 а.с. 231/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.09.2019.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Головне управління ДПС у Полтавській області (надалі - відповідач-2).

У судовому засіданні 26.09.2019 представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні 26.09.2019 представник відповідачів проти задоволення позову заперечувала.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 15.01.2019 по 04.02.2019 ГУ ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання ФОП ОСОБА_3 вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 11.02.2019 № 156/16-31-13-05-11/НОМЕР_2, яким встановлено наступні порушення:

1. пункту 57.1 статті 57, статті 168 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме: несвоєчасна сплата військового збору в сумі 0,41 грн за 2017 рік по строку сплати 19.02.2017, фактично сплачено 19.04.2017 із затримкою 59 днів;

2. пункту 2 частини першої статті 7 та частини 11, у редакції, що була чинною в 2015 році, частини п'ятої, в редакції, що була чинною у 2016 - 2017 роках, статті 8, статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ у результаті чого занижено єдиний внесок у сумі 70824,29 грн, у тому числі за періоди: за 2015 на 5234,64 грн, за 2016 рік на 47808,53 грн, за 2017 на 17781,12 грн;

3. пункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2, пункту 177.4, підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177, пункту 44.1, пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), у результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у загальній сумі 55927,06 грн, у тому числі по періодам: за 2015 рік у сумі 2262,81 грн, за 2016 рік у сумі 39116,05 грн, за 2017 рік у сумі 14548,20 грн:

- підпунктів 1.1, 1.2, 1.4, 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) у результаті чого занижено податкове зобов'язання по військовому збору у загальній сумі 4698,30 грн, у тому числі за періоди: за 2015 рік у сумі 226,28 грн, за 2016 рік у сумі 3259,67 грн, за 2017 рік у сумі 1212,35 грн;

- підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-IV (із змінами та доповненнями), а саме: неналежне ведення обліку доходів і витрат за 2015, 2016, 2017 роки, що призвело до включення в декларації про майновий стан і доходи перекручених даних /а.с. 20-62/.

25.02.2019 позивачем подано до ГУ ДФС у Полтавській області заперечення на акт перевірки /т. 1 а.с. 69- 73/.

Листом ГУ ДФС у Полтавській області від 06.03.2019 № ФОП/Л/1636/16-31-13-05-17 повідомлено позивача про розгляд заперечень на акт та зазначено, що висновки акта перевірки від 11.02.2019 залишено без змін, а подані позивачем заперечення до акта перевірки від 25.02.2019 без задоволення /т. 1 а.с. 74-80/.

На підставі вказаного акта перевірки ГУ ДФС у Полтавській області винесені податкові повідомлення-рішення від 07.03.2019:

- № НОМЕР_3, яким за порушення пункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.2, пункту 177.4, підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177, пункту 44.1, пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 68080,31 грн, у тому числі: за податковим зобов'язанням на суму 53664,25 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 13416,06 грн /т. 1 а.с. 82/;

- № НОМЕР_4, яким за порушення підпунктів 1.1, 1.2, 1.4, 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 50590,03 грн, у тому числі: за податковим зобов'язанням на суму 4472,02 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1118,01 грн /т. 1 а.с. 83/.

Крім того, на підставі акта перевірки від 11.02.2019 № 156/16-31-13-05-11/НОМЕР_2 контролюючим органом прийнято рішення № НОМЕР_5 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до ФОП ОСОБА_3 застосовано штрафні санкції у розмірі 19992,64 грн /т. 1 а.с. 85/.

Також за результатами перевірки контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.03.2019 № Ф-, якою позивачу нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 70824,29 грн /т. 1 а.с. 84/.

20.03.2019 позивачем подано до ДФС України скаргу на податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення /т.1 а.с. 89-95/.

Рішенням про результати розгляду скарги ДФС України від 22.04.2019 № 18887/6/99-99-11-05-02-25 скаргу ФОП ОСОБА_3 залишено без задоволення. Також указаним рішенням, залишено без змін рішення ГУ ДФС у Полтавській області № НОМЕР_5 від 07.03.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.03.2019 № Ф- /а.с. 96-98/.

Рішенням про результати розгляду скарги від 08.05.2019 № 21175/6/99-99-11-05-01-25 у частині оскарження податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 №, № № скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін /т.1 а.с. 99-102/.

Позивач не погодився із указаними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням та вимогою, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду.

Надаючи оцінку висновкам контролюючого органу щодо порушення позивачем пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) у зв'язку з не підтвердження документально задекларованої суми витрат у розмірі 15085,43 грн за 2015 рік, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем у графі 7 розділу І додатку форми 4Ф до податкової декларації про майновий стан і доходи відображено витрати у графі "Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг" на суму 226370,43 грн.

Водночас за доводами фіскального органу ФОП ОСОБА_3 підтверджено наданими первинними документами задекларовані витрати на суму 211285,00 грн.

За твердженням позивача, відповідачем під час перевірки не прийнято до уваги та не відображено в акті перевірки документи, які підтверджують понесені позивачем витрати на суму 18000,00 грн у зв'язку з отриманням юридичних послуг.

Оцінюючи доводи сторін, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 1.1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Положеннями пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України /у редакції, чинній у 2015-2016 роках/ визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21.12.2016 № 1797-VIII підпункт 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України викладено в такій редакції: "суми податків, зборів, які пов'язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця";

Також пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України доповнено підпунктами 177.4.5 - 177.4.9 такого змісту: "Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (надалі - Закон № 996-XIV) /у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положеннями статті 9 Закону № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження понесених витрат на суму 18000,00 грн позивачем надано договір про надання юридичних послуг від 01.10.2015 відповідно до якого ФОП ОСОБА_3 (замовник) та ТОВ "Агентство юридичних послуг" (виконавець) домовилися про те, що виконавець зобов'язується в інтересах замовника здійснювати юридично-значимі дії та надавати юридичні послуги в порядку та на умовах визначених цим договором /т. 1 а.с. 103-104/.

Пунктом 3.2 договору визначено, що акт про надання послуг підписується сторонами даного договору до "01" числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавалися послуги.

Крім того, позивачем надано до суду акти приймання-передачі наданих послуг № 10/15 від 30.10.2015 /т. 1 а.с. 104/, № 11/15 від 30.11.2015 /т. 1 .с. 105/, № 12/15 від 29.12.2015 /т. 1 а.с. 106/, згідно з якими визначено вартість наданих послуг - 6000,00 грн.

Позивач також зазначає, що на підставі актів приймання-передачі наданих послуг проведена відповідна оплата послуг в готівковій формі відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру №3 від 30.10.2015 на суму 6000,00 грн, № 4 від 30.11.2015 на суму 6000,00 грн, № 5 від 30.12.2015 на суму 6000,00 грн /т. 1 а.с. 107/.

Суд зауважує, що відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Відповідно до пункту 1 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481, зареєстровано в Міністерстві юстиції України

від 01.10.2013 за № 1686/24218 відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Судом під час судового розгляду справи досліджено копії Книги обліку доходів і витрат № 946 суб'єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 надані до суду контролюючим органом та позивачем /т. 2 а.с. 94-103, 189-200/.

Так суд зазначає, що копії Книги обліку доходів і витрат надані фіскальним органом та дослідженні ним під час перевірки не містять запису про витрати на суму 18000,00 грн, у зв'язку з отриманням юридичних послуг від ТОВ "Агентство юридичних послуг" /т. 2 а.с. 97/.

Водночас копії Книги обліку доходів і витрат, які надані до суду ФОП ОСОБА_3 /т. 2 а.с. 193/ місять запис про витрати на суму 18000,00 грн, у зв'язку з отриманням юридичних послуг від ТОВ "Агентство юридичних послуг".

Таким чином, надані учасниками справи копії Книги обліку доходів і витрат містять розбіжності, а саме відомості, зазначені в Книзі обліку доходів і витрат наданій позивачем суперечать, відомостям, які було досліджено контролюючим органом під час перевірки.

Разом з цим суд зазначає, що позивачем було подано до фіскального органу заперечення на акт перевірки /т. 1 а.с. 69-73/ та скаргу на податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення ГУ ДФС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску, проте, ні скарга, ні заперечення не містять посилання позивача на не врахуванням відповідачем-1 під час перевірки понесених позивачем витрати на суму 18000,00 грн у зв'язку з отриманням юридичних послуг від ТОВ "Агентство юридичних послуг".

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами фіскального органу щодо не підтвердження ФОП ОСОБА_3 первинними документами задекларованої суми витрат у розмірі 15085,43 грн за 2015 рік.

Надаючи оцінку висновкам контролюючого органу щодо порушення позивачем пунктів 44.1, 44.6 статті 44, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) у зв'язку з не підтвердженням позивачем документально задекларованої суми витрат у розмірі 217311,34 грн за 2016 рік, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем у графі 7 розділу І додатку форми 2Ф до податкової декларації про майновий стан і доходи відображено у графі "Інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг" на суму 370641,38 грн /т. 2 а.с. 112/.

Водночас фіскальним органом зазначено, що ФОП ОСОБА_3 підтверджено наданими первинними документами задекларовані витрати на суму 153330,04 грн (без ПДВ).

За доводами позивача, фіскальним органом не прийнято до уваги та не відображено в акті перевірки надані позивачем документи, які підтверджують понесення ним витрат за 2016 рік у сумі 211535,00 грн, а саме: 146071,00 грн у зв'язку з отриманням позивачем транспортних послуг від ФОП ОСОБА_4; 49980,00 грн у зв'язку з придбанням позивачем у ФОП ОСОБА_5 товарно-матеріальних цінностей, які використовуються у господарській діяльності позивача; 15484,00 грн - понесені витрати у зв'язку з використанням автомобіля у господарській діяльності (заправка паливом).

Оцінюючи доводи учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Щодо взаємовідносин ФОП ОСОБА_3 з ФОП ОСОБА_4, суд зазначає наступне.

З наданих позивачем до суду договорів вбачається, що 01.11.2015 між ФОП ОСОБА_3 (замовник) та ФОП ОСОБА_4 (виконавець) укладено договір про надання транспортних послуг за умовами якого виконавець приймає зобов'язання з надання транспортних послуг з перевезення нафтопродуктів; замовник зобов'язується здійснити оплату відповідно до наданих рахунків-фактур та прибуткових касових ордерів. Строк дії договору до 01.02.2016 /т. 1 а.с. 108/.

Також 20.01.2016 між ФОП ОСОБА_3 (замовник) та ФОП ОСОБА_4 (виконавець) укладено договір про надання транспортних послуг за умовами якого виконавець приймає зобов'язання з надання транспортних послуг з перевезення нафтопродуктів; замовник зобов'язується здійснити оплату відповідно до наданих рахунків-фактур та прибуткових касових ордерів. Строк дії договору до 31.12.2016 /т. 1 а.с. 109/.

Контролюючим органом зазначено, що за авто послуги, які надані ФОП ОСОБА_4 відповідно до актів приймання-здачі робіт за договором на надання транспортних послуг від 20.01.2016, оплата проведена в безготівковій формі відповідно до платіжного доручення № 74 від 28.10.2016 у сумі 43000,00 грн (без ПДВ) та відповідно до платіжного доручення № 90 від 28.12.2016 у сумі 52000,00 грн (без ПДВ) /т.1 а.с. 37/.

На підтвердження понесення витрат за вищевказані транспортні послуги позивачем надано: акт приймання-передачі транспортних послуг від 29.09.2016 на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 29-09-001 від 29.09.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 135-136/, акт приймання-передачі транспортних послуг від 28.09.2016 на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 28-09-001 від 28.09.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 133-134/, акт приймання-передачі транспортних послуг від 01.09.2016 на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 01-09-001 від 01.09.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 127-128/, акт приймання-передачі транспортних послуг від 23.09.2016 на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 23-09-001 від 23.09.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 131-132/, акт приймання-передачі транспортних послуг від 16.09.2016 на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 16-09-001 від 16.09.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 129-130/, акт приймання-передачі транспортних послуг від 30.08.2019 на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 30-08-001 від 30.08.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 125-126/, акт приймання-передачі транспортних послуг від 11.07.2019 на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 11-07-001 від 11.07.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 121-122/, акт приймання-передачі транспортних послуг від 08.07.2019 на суму 5375,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 08-07-001 від 08.07.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 123-124/, акт приймання-передачі транспортних послуг від 26.10.2016 на суму 6250,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 26-10-001 від 26.10.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 139-140/; акт приймання-передачі транспортних послуг від 28.10.2016 на суму 6250,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 28-10-001 від 28.10.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 141-142/; акт приймання-передачі транспортних послуг від 05.10.2016 на суму 6250,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 05-10-001 від 05.10.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 137-138/; акт приймання-передачі транспортних послуг від 05.11.2016 на суму 6250,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 05-11-001 від 05.11.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 145-146/; акт приймання-передачі транспортних послуг від 04.11.2016 на суму 6750,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 04-11-005 від 04.11.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 143-144/; акт приймання-передачі транспортних послуг від 09.11.2016 на суму 6750,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 09-11-005 від 09.11.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 147-148/; акт приймання-передачі транспортних послуг від 20.12.2016 на суму 6750,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 20-12-004 від 20.12.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 149-150/; акт приймання-передачі транспортних послуг від 21.12.2016 на суму 6750,00 грн, ТТН на відпуск нафтопродуктів № 21-12-003 від 21.12.2016, автомобіль МАЗ 500 ДНЗ 09297СК, пункт навантаження с. Селещина /т. 1 а.с. 151-152/.

Водночас суми виплат, які були проведені за надані послуги в готівковій формі відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів № 10 від 16.01.2016 на суму 6570,00 грн, № 12 від 12.01.2016 на суму 9860,00 грн, № 11 від 13.01.2016 на суму 9860,00 грн, № 6 від 06.02.2016 на суму 9975,00 грн, № 7 від 07.02.2016 на суму 9975,00 грн, № 8 від 01.02.2016 на суму 9975,00 грн під час проведення перевірки не надавалися контролюючому органу.

Суд зазначає, що Книга обліку доходів і витрат досліджена фіскальним органом під час перевірки не містять запису про вище вказані суми витрат, понесених позивачем за договором про надання транспортних послуг за І квартал 2016 року /т. 2 а.с. 97/.

Разом з цим, Книга обліку доходів і витрат надана до суду позивачем містить запис про витрати на суму 56215,00 грн за транспортні послуги, надані ФОП ОСОБА_4

Отже, інформація, яка зазначена в Книзі обліку доходів і витрат, що надана до суду позивачем містить невідповідність відомостям дослідженим фіскальним органом під час перевірки.

Крім того, за твердженням позивача на виконання умов договору про надання транспортних послуг від 01.11.2015 та договору про надання транспортних послуг від 20.01.2016 ФОП ОСОБА_3 передано ФОП ОСОБА_4 дизельне паливо в кількості 5490 літрів на загальну суму 89856,00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі палива № 3-16 від 04.11.2015 /т. 1 а.с. 12/.

Водночас контролюючим органом у відзиві на позов зазначено, що акт приймання-передачі дизельного пального № 3-16 від 04.11.2015 не був пред'явлений під час перевірки. Указано, що додані первинні документи суперечать документам, які були надані при проведенні перевірки та акту попередньої планової перевірки, тому ФОП ОСОБА_3 не міг передати ФОП ОСОБА_4 дизельне паливо у кількості 5490 літрів (4608 кг), яке було придбане та оплачене, оскільки вказане пальне знаходилося на залишку /т. 3 а.с. 67/.

Надаючи оцінку доводам учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Суд зазначає, що з аналізу статті 177 Податкового кодексу України, у редакції, чинній у 2015 році, слідує, що фізична особа-підприємець має право включити до складу витрат відповідні суми, підтверджені розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, які безпосередньо пов'язані з отриманням доходів та господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, і які підпадають під перелік витрат операційної діяльності.

Так відповідно до актів приймання-передачі дизельного палива, паливо передане для використання транспортним засобом МАЗ 500 ДНЗ 92097СК /т. 3 а.с. 130/.

На підтвердження списання дизельного палива позивачем надано до суду подорожні листи /т. 1 а.с. 153-186/ згідно з якими паливо списувалося на транспортний засіб МАЗ 500 ДНЗ 92097СК.

Водночас під час перевірки позивачем надано контролюючому органу товарно-транспортні накладні № 28-10-001 від 28.10.2016 /т.3 а.с. 167/, № 26-10-001 від 26.10.2016 /т. 3 а.с. 168/, № 05-10-001 від 05.10.2016 /т. 3 а.с. 169/, № 29-09-001 від 29.09.2016 /т. 3 а.с. 170/, № 28-09-001 від 28.09.2016 /т. 3 а.с. 171/, № 23-09-001 від 23.09.2016 /т. 3 а.с. 172/, № 16-09-001 від 16-09-2016 /т. 3 а.с. 173/, № 01-09-001 від 01.09.2016 /т. 3 а.с. 174/, № 30-08-001 від 30.08.2016 /т.3 а.с. 175/, № 19-07-001 від 19.07.2016 /т. 3 а.с. 176/, № 08-07-001 від 08.07.2016 /т. 3 а.с. 177/, № 05-11-001 від 05.11.2016 /т. 3 а.с. 178/ згідно з якими послуги надавалися автомобілем - КАМАЗ ДНЗ 55-102 причіп ДНЗ ВІ3388АР.

Крім того, за відомостями зазначеними у подорожніх листах пального списано у кількості 5928 л, проте, згідно з актом приймання-передачі дизельного пального № 3-16 від 04.11.2015 ФОП ОСОБА_3О передано ФОП ОСОБА_4 дизельне паливо у кількості 5490 літрів.

Суд погоджується з доводами контролюючого органу, що надані позивачем первинні документи містять суперечності.

Також суд зазначає, що позивачем не надано до суду інших доказів на підтвердження списання вказаного пального за спірний період, зокрема актів списання палива, звітів по ПММ тощо.

Суд звертає увагу на те, що з акта приймання-передачі дизельного пального № 3-16 від 04.11.2015 неможливо встановити безпосереднє використання дизельного палива у кількості 5490 літрів (4608 кг) ФОП ОСОБА_4 у процесі виконання умов договору про надання транспортних послуг від 01.11.2015 та від 20.01.2016.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази не є належними доказами на підтвердження використання ФОП ОСОБА_3 дизельного пального у його господарській діяльності.

Таким чином, позивачем не надано до суду належних та достатніх доказів на підтвердження понесення витрат на суму 146071,00 грн.

За доводами позивача, 05.01.2016 ФОП ОСОБА_3 придбано у ФОП ОСОБА_5 товарно-матеріальні цінності на суму 49980,00 грн, що підтверджується накладною № 18.

Суд зазначає, що згідно з вказаною накладною позивачем придбано: фланець у кількості 2 шт., дизельний клапан у кількості 2 шт., запірну арматури у кількості 2 шт., сальник паранітовий у кількості 4 шт. /т. 1 а.с. 187/.

Також на підтвердження оплати за вказаний товар позивачем до суду надано квитанції до прибуткових касових ордерів № 4 від 05.01.2016 на суму 9996,00 грн, №5 від 06.01.2016 на суму 9996,00 грн, № 7 від 12.01.2016 на суму 9996,00 грн, № 8 від 13.01.2016 в сумі 9996,00 грн, № 6 від 11.01.2016 в сумі 9996,00 грн /т. 1 а.с. 187-188/.

Разом з тим, суд зазначає, що на підтвердження використання придбаної продукції в своїй господарській діяльності позивачем не надано до суду документів.

Крім того, Книга обліку доходів і витрат досліджена фіскальним органом під час перевірки не містить запису про вище вказані суми витрат, понесених позивачем за І квартал 2016 року у зв'язку з придбанням вказаної продукції /т. 2 а.с. 97/.

Проте Книга обліку доходів і витрат надана до суду позивачем містить запис про витрати на суму 49980,00 грн, сплачені на користь ФОП ОСОБА_5

Отже, інформація, яка зазначена в Книзі обліку доходів і витрат, що надана до суду позивачем містить невідповідність відомостям дослідженим ГУ ДФС у Полтавській області під час перевірки.

З огляду на відсутність документів, що підтверджують використання (списання) у господарській діяльності позивача - фланця у кількості 2 шт., дизельного клапана у кількості 2 шт., запірної арматури у кількості 2 шт., сальника паранітового в кількості 4 шт., суд дійшов висновку про відсутність підстав для віднесення вказаної суми до складу валових витрат.

Також позивачем зазначено, що під час перевірки контролюючим органом безпідставно не враховано документально підтверджені витрати у сумі 15484,00 грн, які понесено позивачем у зв'язку з використанням автомобіля у господарській діяльності позивача - марки MITSUBISHI PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_6.

Позивач стверджує, що у зв'язку з використанням у господарській діяльності вказаного автомобіля протягом січня -лютого 2016 року витрачено палива: пропан бутан у кількості 1973 літри (1065 кг) на загальну суму 12650,00 грн, бензин А 95-Євро 168 літрів (128 кг) на загальну суму 2834 грн, а всього на суму 15484,00 грн, що підтверджується подорожніми листами автомобіля та наказом від 24.02.2016 /т. 1 а.с. 13/.

За твердженням контролюючого органу під час перевірки позивачем було надано лише договір (угода) про використання автомобіля працівника у виробничих цілях підприємства від 15.01.2015, жодних інших документів не надавалося /т. 3 а.с. 160/.

Надаючи оцінку викладеним доводам, суд дійшов наступних висновків.

Позивачем указано, що використання автомобіля марки MITSUBISHI PAJERO WAGON, реєстраційний номер НОМЕР_6 здійснювалося ним на підставі договору (угоди) про використання автомобіля працівника в виробничих цілях підприємства, укладеного 15.01.2015, між ПП ОСОБА_3 (сторона-1) та ОСОБА_3 (сторона -2) за умовами якого сторона-2 за завданням сторони-1 зобов'язується надати послугу за плату відповідно до умов цього договору, а сторона -1 зобов'язується прийняти цю послугу та оплатити її на умовах та в порядку, що встановлений умовами цього договору.

Пунктом 1.2 вказаного договору визначено, що сторона-2 зобов'язується використовувати власний автомобіль згідно з договором, виконуючи свої службові обов'язки та виключно для виробничих потреб (цілей) сторони-1. Марка (модель) автомобіля MITSUBISHI, колір сірий, рік випуску 2007, державний номер НОМЕР_6, документ, що підтверджує право володіння (користування) автомобілем технічний паспорт.

Положеннями пункту 1.3 договору визначено, що сторона-1 зобов'язується здійснювати за власний рахунок заправку автомобіля строни-2 паливно-мастильними матеріалами у період використання стороною-2 автомобіля у виробничих (господарських) цілях сторони-1 за цим договором або компенсувати вартість придбаних паливно-мастильних матеріалів стороною-2 для їх використання в ході використання автомобіля в виробничих цілях підприємства, а також компенсувати стороні-2 витрати за використання автомобіля у виробничих (господарських) цілях у розмірі та порядку погодженому сторонами цим договором /т. 1 а.с. 192- 194/.

На підтвердження списання пального у період з січня по лютий 2016 року позивачем надано до суду подорожні листи службового легкового автомобіля /т. 1 а.с. 196-213/ та наказ від 24.02.2016 /т. 1 а.с. 214/.

Водночас суд критично оцінює вказані документи оскільки з подорожніх листів та наказу неможливо встановити, що автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний номерний знак НОМЕР_6, використовувався позивачем у власній господарській діяльності.

Так, за приписами Податкового кодексу України підставами для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Суд також звертає увагу на те, що у наданих позивачем до фіскального органу запереченнях на акт перевірки /т. 1 а.с. 69-73/ та скарзі на оскаржувані рішення, не вказано про те, що понесені позивачем витрати за 2016 рік у сумі 211535,00 грн включають також витрати у розмірі 15484,00 грн, які понесені ФОП ОСОБА_3 у зв'язку з використанням автомобіля у господарській діяльності.

Таким чином, у ході судового розгляду справи позивачем не доведено пов'язаність із господарською діяльністю витрат на пальне, а відтак списання паливно-мастильних матеріалів на автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, державний номерний знак НОМЕР_6 за спірний період та віднесення їх вартості до витрат у 2016 році є неправомірним.

Крім того, у ході перевірки достовірності відображених показників у поданих податкових деклараціях про майновий стан і доходи (з додатками) за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 встановлено, що ФОП ОСОБА_3 до складу інших витрат, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг, віднесено правомірно вартість отриманих робіт (послуг) на суму 120157,04 грн, при цьому, позивачем не надано первинних документів, що підтверджують здійснення придбання та використання робіт (послуг) при здійсненні фінансово-господарської діяльності на суму 80823,35 грн /т. 1 а.с. 42/.

Водночас за доводами позивача, працівниками ГУ ДФС у Полтавській області не прийнято до уваги і не відображено в акті перевірки надані документи, які підтверджують понесення позивачем витрат у сумі 79976,00 грн, у зв'язку з придбанням у ФОП ОСОБА_5 товарно-матеріальних цінностей, які використовуються позивачем у господарській діяльності.

Надаючи оцінку вище викладеним доводам учасників справи, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження вартості понесених витрат у розмірі 79976,00 грн за 2017 рік ФОП ОСОБА_3 надано до суду накладну №3 від 04.01.2017 згідно з якою останнім придбано: ємкість для палива 2 шт. по 32700,00 грн за 1 шт., підставки під ємкість 4 шт. по 3120,00 грн за 1 шт., гвинтів для кріплення 16 шт. по 131,00 грн за 1 шт., які були придбані у ФОП ОСОБА_5 /т. 1 а.с. 189/.

Також позивач на підтвердження оплати за вказаний товар надав до суду копії квитанцій до прибуткових касових ордерів № 7 від 10.01.2017 у сумі 9997,00 грн, № 8 від 11.01.2017 у сумі 9997,00 грн, № 9 від 12.01.2017 у сумі 9997,00 грн, № 10 від 13.01.2017 у у сумі 9997,00 грн, № 3 від 04.01.2017 на суму 9997,00 грн, № 4 від 05.01.2017 на суму 9997,00 грн, №5 від 06.01.2017 на суму 9997,00 грн, № 6 від 09.01.2017 на суму 9997,00 грн /т. 1 а.с. 190-191/.

Разом з цим, відповідачем зазначено, що під час перевірки позивачем не надавалися зазначені вище квитанції до прибуткових касових ордерів /т. 3 а.с. 160-161/.

Суд звертає увагу на те, що на підтвердження використання придбаної продукції в господарській діяльності позивачем не надано до суду документів.

Крім того, Книга обліку доходів і витрат досліджена фіскальним органом під час перевірки не містить запису про вище вказані суми витрат, понесених позивачем за І квартал 2017 року у зв'язку з придбанням вказаної продукції /т. 2 а.с. 100/.

Проте Книга обліку доходів і витрат надана до суду позивачем містить запис про витрати на суму 79976,60 грн, сплачені на користь ФОП ОСОБА_5 /т. 2 а.с. 196/.

Отже, під час дослідження відомостей зазначених у Книзі обліку доходів і витрат, яка надана до суду позивачем та Книги обліку доходів і витрат, наданої до суду відповідачем, судом встановлено розбіжності.

З огляду на відсутність документів, що підтверджують використання у господарській діяльності позивача придбаних позивачем у ФОП ОСОБА_5 товарно-матеріальних цінностей та встановлені судом розбіжності у записах, які містить Книга обліку доходів і витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для віднесення вказаної суми до складу валових витрат ФОП ОСОБА_3 у 2017 році.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 №.

Надаючи оцінку вимогам позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 №, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 16-1 Перехідних положень Податкового кодексу України /у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Положеннями підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Як вище зазначено, згідно з підпунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Так за висновками контролюючого органу, правомірність яких підтверджено у ході розгляду цієї справи, встановлено, що чистий оподатковуваний дохід ФОП ОСОБА_3 у 2015 році склав 72512,84 грн, у 2016 році - 254970,75 грн, у 2017 році - 141134,86 грн.

Таким чином, суд погоджується із доводами відповідача, що позивачем занижено військовий збір у загальній сумі 4698,30 грн, у тому числі по періодам: за 2015 рік на суму 226,28 грн, за 2016 рік на суму 3259,67 грн, за 2017 рік на суму 1212,35 грн.

З огляду на викладене, вимоги ФОП ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 №, задоволенню не підлягають.

Надаючи оцінку позовним вимогам про визнання протиправними та скасування повністю вимоги ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 70824,29 грн та рішення ГУ ДФС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 07.03.2019 № у сумі 19992,64 грн, суд зазначає наступне.

В акті перевірки фіскальним органом встановлено заниження суми єдиного внеску за 2015 рік на 5234,64 грн, за 2016 рік на 47808,53 грн, за 2017 рік на 17781,12 грн у результаті заниження суми доходу на який нараховується єдиний внесок за 2015 рік на суму 15085,43 грн, за 2016 рік на суму 217311,33 грн, за 2017 рік на суму 80823,34 грн.

Надаючи оцінку вказаному, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (надалі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI /у редакції, чинній у 2015 та 2016 році/ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Суд зазначає, що положеннями абзацу першого пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI, у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (дата набрання чинності з 01.01.2017) визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до частини одинадцятої статті 8 Закону №2464-VI /у редакції, чинній у 2015 році/ єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Положеннями частини п'ятої статті 8 Закону №2464-VI /у редакції, чинній у 2016-2017 роках/ передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Положеннями частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з пунктом 3 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи те, що за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про підтвердження висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем суми чистого доходу на який нараховується єдиний внесок за 2015 рік на суму 15085,43 грн, за 2016 рік на суму 217311,33 грн, за 2017 рік на суму 80823,34 грн, ФОП ОСОБА_3 протиправно занижено єдиний внесок за 2015-2017 рік на суму 70824,29 грн.

З огляду на викладене, відповідачем правомірно прийнято рішення ГУ ДФС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 07.03.2019 № та вимогу ГУ ДФС у Полтавській області від 07.03.2019 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами доведено відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_3

Враховуючи викладене, відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 39461639), Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 43142831) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повний текст рішення складено 04.10.2019 року.

Суддя С.О. Удовіченко