Справа № 520/8819/19
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

07 жовтня 2019 р. № 520/8819/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не виплати пенсії з 01 березня 2016 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- визнати протиправною бездіяльність Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо не призначення та виплати пенсії з жовтня 2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як особі, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахування та виплату пенсії з березня 2016 року;

- відповідно до п. 1 ч.1 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона є громадянином України та здобула право на пенсію. Також вказано, що позивач знаходилася на обліку в Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, однак з березня 2016 року відповідачем було протиправно, на думку позивача, припинено виплату пенсії не у спосіб, передбачений Законом №1058-IV. В подальшому, після здійснення реєстрації місця проживання позивача на території міста Харкова позивач була взята на облік у Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, проте останнім також було допущено протиправну бездіяльність оскільки не було вчинено дій, направлених на призначення та поновлення пенсії позивачу. Вважаючи дії відповідачів протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 04.09.2019 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору у справі №520/8819/19.

Ухвалою суду від 04.09.2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду з даним позовом; прийнято вищевказаний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження.

Представником Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує. Також вказано, що позивача було взято на облік у відповідача з травня 2015 року, як внутрішньо переміщену особу, та здійснено виплату пенсії по 29.02.2016 року. Після отримання відповідачем списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб, по яких надано інформацію Службою безпеки України, щодо перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території, пенсія позивачу була призупинена з 01.03.2016 р. При цьому, представником відповідача вказано, що із заявою про поновлення виплати пенсії згідно Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядку № 22-1 позивач до відповідача не звертався. Отже, пенсія позивачу з 01.03.2016 року не нараховувалася, у зв`язку з чим відсутня можливість надати інформацію про заборгованість. При цьому, представником відповідача вказано, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом. Як вказано представником відповідача макет пенсійної справи позивача, на запит Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, у грудні 2017 році було надіслано до м. Харків. Таким чином, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує. Також вказано, що позивач 31.10.2017 року звернулась до Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про взяття на облік із постійним місцем проживанням: АДРЕСА_1 . При цьому, відповідачем вказано, що витягом з протоколу № 5 (85) від 02.02.2018 районною комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради було вирішено припинити всі соціальні виплати за ознакою «внутрішньо переміщена особа» згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365. Отже, оскільки районною комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при адміністрації Холодногірського району Харківської області не підтверджено фактичне місце проживання позивача, то управлінням не було поновлено виплату пенсії останній. Також представником відповідача вказано, що позивачем було подано до управління лист-доповідь з управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Холодногірського району, на свою особисту заяву, щодо скасування своєї довідки, як внутрішньо переміщеної особи та її листом Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова було повідомлено про необхідність подати заяву до органу Пенсійного фонду України та рішення про відмову у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи для поновлення пенсійних виплат. Отже, на думку відповідача, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 відповідно до паспортного документу серії НОМЕР_2, виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, є громадянкою України та отримувала пенсію за віком.

Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що позивач з травня 2015 року перебувала на обліку в Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області як внутрішньо переміщена особа.

Згідно з абз.14 ч.1 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VІІ від 20.10.2014 р. внутрішньо переміщена особа має право на отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування.

Позивачем вказано, що вона отримувала пенсію з 01.07.2014 року по 29.02.2016 року, але з невідомих для позивача причин з 01.03.2016 року пенсійні виплати було призупинено.

При цьому, як вбачається зі змісту позову 30.10.2017 року позивач зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та 31.10.2017 року звернулась до Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про взяття на облік і запит пенсійної справи. Разом із заявою позивачем було надано паспорт із реєстрацією постійного місця проживання у м. Харкові за адресою: АДРЕСА_1 та довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30.10.2017 року № .

В свою чергу, 25.01.2018 року ОСОБА_1 було знято з обліку внутрішньо переміщених осіб в Управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району, про що 11.05.2018 року позивачем було повідомлено Київське об`єднане управління Пенсійного фонду України М.Харкова.

Позивачем вказано, що 14 листопада 2018 року вона звернулася до Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про причини не виплати пенсії, в якій також наголошено на тому, що вона не є внутрішньо переміщеною особою та має реєстрацію місця проживання у М. Харкові.

Листом Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 03.12.2018 р. № 177/Х-7-29 позивача повідомлено, що 18.12.2017 року до управління надійшов макет пенсійної справи та взяття на облік проводилося за матеріалами електронної пенсійної справи, а станом на сьогоднішній день паперова пенсійна справа до управління не надходила. Також із посиланням на положення Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» та Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, вказано, що до управління надійшов витяг з протоколу районної комісії з питань і призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради від 02.02.2018 № 5 (85), відповідно до якого вирішено припинити всі соціальні виплати, у зв`язку з чим пенсія не виплачується. Також вказано на необхідності у разі відмови видачі довідки на звернення позивача із заявою та рішенням про відмову у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи.

Матеріали справи свідчать, що 18.06.2019 року представник позивача звернулась до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з адвокатським запитом про причини припинення пенсійних виплат з 01.03.2016 року.

Листом Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 25.06.2019 р. № 3477/02-18 позивача повідомлено, що вона перебувала на обліку в Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області з травня 2015 року як внутрішньо перемішена особа. Довідку про взяття на облік особи, перемішеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції оформила у відповідності до «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо перемішених осіб». Пенсію отримувала з 01.07.2014 року по 29.02.2016 року. З 01.03.2016 року виплату пенсії було припинено на підставі списків, наданих Службою Безпеки України.

Позивач, вважаючи таку бездіяльність відповідачів протиправною, звернулася до суду з даним позовом задля захисту своїх прав.

Суд зазначає, що Верховним Судом 08.05.2018 року розглянуто зразкову справу №Пз/9901/20/18 (№805/402/18-а), за результатами чого прийнято рішення, яке за даними Єдиного державного реєстру судових рішень та відповідно до оприлюдненої постанови Великої палати Верховного Суду від 04.09.2018 року залишена без змін після апеляційного оскарження.

Відповідно до п.113 рішення у справі №Пз/9901/20/18 суд дійшов висновку, що в контексті цієї зразкової адміністративної справи ознаками типових, визначених п. 21 ч. 1 ст. 4 КАС України справ, є такі: 1) позивач у цій категорії справ є пенсіонер, якому/якій призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та який/яка є внутрішньо переміщеною особою; 2) відповідачем є територіальний орган Пенсійного фонду України, на пенсійному обліку якого перебуває позивач; 3) спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв`язку з припиненням територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені п. 1, 3- 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV); 4) позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати неправомірними дії щодо припинення виплати пенсії та зобов`язати відповідача відновити виплату пенсії).

Відповідно до ч.3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Дана адміністративна справа відповідає вищевказаним ознакам типової справи, а отже судом при вирішенні даної справи мають бути враховані правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №Пз/9901/20/18 (№805/402/18-а).

Суд зазначає, що у положеннях ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Як визначено Європейською соціальною хартією (переглянутою), 1996 року, згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами "досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися" права та принципи, що закріплені у Хартії.

При цьому, положеннями ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

В той же час, положеннями ч.3 ст.4 Закону №1058-IV передбачено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що станом на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент призупинення виплати пенсії, що відбулося з 01.03.2016 року, позивач є внутрішньо переміщеною особою та перебувала на обліку у Біловодському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області

Отже, відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до положень п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою КМУ від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється в установах публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України та з використанням його платіжних пристроїв. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому.

Згідно із положеннями п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМУ № 509, строк дії такої довідки становить шість місяців з дати її видачі. У разі продовження дії обставин, що визначені в статті 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, строк дії такої довідки може бути продовжений на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до уповноваженого органу.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії листа відповідача від 25.06.2019 року №3477/02-18 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач оформила у відповідності до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо перемішених осіб».

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, вказаною нормою визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Суд зазначає, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Зі змісту відповіді, наданої на звернення позивача, та наданого до суду відзиву на позов Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області вбачається, що відповідачем по справі після отримання списку пенсіонерів з числа внутрішньо переміщених осіб, по яких надано інформацію Службою безпеки України, щодо перевірки обґрунтованості продовження виплати пенсії на підконтрольній території, виплата пенсії позивачу була призупинена з 01.03.2016 р.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно із положеннями ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об`єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

Як передбачено положеннями п.3 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення та/або робочі групи, що утворюються з представників територіальних підрозділів МВС, ДМС, СБУ, Національної поліції, Держфінінспекції, Держаудитслужби та Пенсійного фонду України за рішенням районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - робоча група) також можуть проводити додаткові перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо перемішеної особи із складенням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Відповідно положень п.6 Порядку №365, за відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення або робочої групи робить відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї і залишає внутрішньо переміщеній особі повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з`явитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації.

Як передбачено п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365, соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

При цьому, суд зазначає, що положеннями ст. 14 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII встановлено, що внутрішньо перемішені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.

Відповідно до приписів ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року №1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Однак, заслуговують уваги обставини того, що матеріали справи не містять жодних доказів скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб" або ж наявності інформації щодо не проживання позивача за адресою, вказаною у довідці, отриманої у встановленому законодавством порядку.

При цьому, суд зазначає, що положеннями Закону № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як отримання списків, наданих Службою безпеки України.

Суд наголошує, що з аналізу положень Закону № 1058-IV припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Проте, суд зазначає, що матеріали справи не містять та до суду не надано належним чином засвідченої копії рішення стосовно припинення виплати пенсії позивача з 01.03.2016 року з підстав, визначених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конституційним Судом України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Також у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейським судом з прав людини вказано, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу.

Як передбачено положеннями п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що у даному випадку Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області було допущено саме протиправні дії стосовно не виплати позивачу пенсії з 01 березня 2016 року, що було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV та фактично призвело до втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Також, як встановлено судом під час розгляду справи після реєстрації позивачем 30.10.2017 року свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , остання 31.10.2017 року звернулась до Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із заявою про взяття на облік і запит пенсійної справи. Разом із заявою позивачем було надано паспорт із реєстрацією постійного місця проживання у м. Харкові за адресою: АДРЕСА_1 та довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30.10.2017 року № .

Як вбачається зі змісту листа Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 03.12.2018 року №177/Х-7-29 після звернення позивача із заявою та надходження макету пенсійної справи, управлінням було отримано витяг з протоколу № 5 (85) від 02.02.2018, відповідно до якого районною комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради було вирішено припинити всі соціальні виплати за ознакою «внутрішньо переміщена особа» згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, у зв`язку з чим пенсія не виплачувалась, а позивача повідомлено про необхідність надання рішення про відмову у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи.

Також матеріали справи містять лист від 07.02.2018 року №Х-12-18/09-18 Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Холодногорського району Харківської міської ради Харківської області, яким позивача повідомлено про обставини того, що розпорядженням управління від 05.02.2018 року довідку про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи від 30.12.2017 року № скасовано на підставі п.1 ч.1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» на підставі заяви ОСОБА_1 .

При цьому, суд зазначає, що підстави для припинення виплати пенсії, визначені приписами Закону № 1058-IV не передбачають такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як припинення статусу внутрішньо переміщеної особи з одночасним проведенням реєстрації місця проживання особи на іншій підконтрольній території України.

Суд також наголошує, що з аналізу положень Закону № 1058-IV припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Однак, як встановлено під час розгляду даної справи Київським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова, правонаступником якого є відповідач Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, не було прийнято рішення про припинення виплати пенсії позивачу з підстав, передбачених приписами ст. 49 цього Закону № 1058-IV.

Як передбачено ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Отже, враховуючи обставини того, що припинення виплати позивачу пенсії було здійснено за відсутності передбачених законами України підстав та в подальшому Київським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова, правонаступником якого є відповідач Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, не було вчинено дій стосовно нарахування та виплати позивачу пенсії з моменту її звернення із заявою про взяття на облік та після отримання відомостей про зміну місця реєстрації, то суд приходить до висновку, що вказане є порушенням прав позивача на отримання такої пенсії, яке є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Водночас, суд зазначає, що представниками відповідачів на виконання приписів ч.2 ст. 77 КАС України не надано до суду жодних доказів на підтвердження вказаного як і не надано доказів правомірності таких дій відповідача, що свідчить про необґрунтованість та недоведеність зазначених доводів відповідача.

Отже, з огляду на встановлені судовим розглядом справи обставини, на думку суду, наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо не призначення та не виплати пенсії з жовтня 2017 року.

Таким чином, враховуючи, що позивачем набуто право на виплату пенсії у встановленому законодавством порядку, проте така пенсія виплачена не була з вини органу, що призначає та виплачує таку пенсію, то суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), нарахування та виплату пенсії з березня 2016 року.

Стосовно доводів представника відповідача Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Кодекс адміністративного судочинства України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та строки перерахунку пенсій є Закон № 1058- IV.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Позивачем у адміністративному позові вказано та не спростовано відповідачем, що призначена пенсія виплачувалась їй щомісяця до березня 2016 року, після чого її виплата була припинена.

Суд зазначає, що позивач звернулася до суду з позовом про поновлення виплати пенсії, право на яку відповідачем не заперечується, а згідно ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення.

При цьому, як свідчать наявні в матеріалах справи докази про підстави припинення виплати пенсії позивачу стало відомо з листа відповідача Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, датованого 25.06.2019 року, то суд приходить до висновку про необґрунтованість зазначених доводів представника відповідача.

Стосовно заявленого позивачем клопотання про допущення негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

Таким чином, з огляду на обставини того, що присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (вул. Центральна, буд.77, смт Біловодськ, Луганська обл., 92800), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (м-н Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не виплати пенсії з 01 березня 2016 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Визнати протиправною бездіяльність Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо не призначення та виплати пенсії з жовтня 2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , як особі, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , нарахування та виплату пенсії з березня 2016 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.