Справа № 804/5493/16
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2019 року Справа № 804/5493/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Новокодацькому районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 26.08.2016 року надійшов позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 року №366/04-67-13-04.
В обґрунтування позову позивач посилався на протиправність оскарженого рішення, оскільки вважає, що до його розрахунку контролюючий орган протиправно включив коефіцієнт, визначений рішенням Дніпропетровською міською радою від 15.07.2015 року № 3/56 за користування земельними ділянками, право власності та/або право оренди на які в установленому законодавством порядку не оформлено (3%). За позицією позивача, розрахунок земельного податку проведений відповідачем усупереч приписам податкового законодавства України, оскільки зазначене рішення міськради скасовано у судовому порядку.
У подальшому позивач надіслав на адресу суду письмові пояснення, в якому зазначив, що взагалі не є платником земельного податку у розумінні приписів земельного законодавства України, оскільки земельна ділянка, на якій знаходиться його нерухоме майно, не зареєстрована у встановленому законом порядку.
Відповідач скористався наданим правом і надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому посилався на правомірність оскарженого рішення, з огляду на те, що позивач є платником земельного податку незалежно від наявності правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, враховуючи, що на ній знаходиться частка нерухомого майна, що перебуває у власності останнього. Також зазначив, що станом на час прийняття рішення оскарженого рішення, вищевказане рішення міської ради не було скасовано у судовому порядку. З підстав викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2017 року позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 29.06.2016 року №366/04-67-13-04.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 року апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Новокодацькому районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2017 року у справі №804/5493/16 - без змін.
Постановою Верховного Суду від 01.04.2019 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Новокодацькому районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задоволено частково. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 року скасовано та адміністративну справу № 804/5493/16 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Адміністративна справа № 804/5493/16 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 01.07.2019 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Букіній Л.Є.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
У користуванні позивача знаходиться земельна ділянка 0,0493 (1/4 частини будівлі) га за адресою АДРЕСА_2 , яка не приватизована, та договір оренди земельної ділянки не укладався.
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 26.06.2013 року №103/36 середню (базову) вартість земель міста Дніпропетровська розраховано на територію в межах міста - 306,35 гривень за 1 кв.м.

Згідно із довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що видавалась попередньому власнику нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , визначено такі коефіцієнти: зональний коефіцієнт (2,24); сукупний локальний коефіцієнт (0,90); коефіцієнт функціонального використання (2,50).

15.07.2015 року Дніпропетровською міською радою прийнято рішення № 3/65 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року № 5/6 «Про місцеві податки і збори», відповідно до пункту 16 Додатку 2 якого встановлено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, становить 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року №4/65 затверджено нормативну грошову оцінку земель м. Дніпропетровська базовою вартістю 1 кв. м. землі 306,35 грн. (Рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.04.2016 року №5/7 уточнено, що вказана вартість визначена станом на 01.01.2013 року).

29.06.2016 року відповідачем на підставі п. 286.5 ст. 286 та пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення № 366/04-67-13-04, яким позивачу визначено до сплати суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 40 871,90 грн.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом, правомірність прийняття якого і є предметом розгляду у цій справі.

При вирішенні спору суд виходить із того, що відповідно до статті 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно із підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі. А в силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як визначено статтею 126 ЗК України, право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК України і статтею 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Цими нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Пунктом 284.1 статті 284 ПК України встановлено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, міські, селищні та сільські ради можуть встановлювати пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території: часткове звільнення на певний строк, зменшення суми земельного податку лише за рахунок коштів, що зараховуються до відповідних місцевих бюджетів. Органи місцевого самоврядування до 1 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки дані стосовно наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам. Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно з пунктом 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації.

При цьому у силу пункту 271.2 статті 271 ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Статтею 286 Податкового кодексу України передбачений порядок обчислення плати за землю.

Відповідно до п. 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 1 п. 286.5 ст. 286 ПК України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до пункту 287.6 статті 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто, фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У справі, яка розглядається, позивач є власником нежитлової будівлі, а земельна ділянка не передана у власність позивачу, що не скасовує його обов`язку щодо сплати земельного податку як землекористувача.

Тобто незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належним йому на праві власності нежитловим приміщенням, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, обов`язок зі сплати земельного податку виник з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом України у постановах від 07 липня 2015 року (справа №826/12388/13-а), від 02 грудня 2015 року (справа №826/3130/15), Верховним Судом у постанові від 19 червня 2018 року (справа №826/8009/16), а також постанові від 13.03.2019 року (справа №808/8734/15).

За таких обставин, суд знаходить необґрунтованими позивача щодо відсутності у нього обов`язку зі сплати земельного податку.

Разом з тим, судом встановлено, що сума земельного податку у оскарженому податковому повідомленні-рішенні розрахована відповідачем в розмірі, та у відповідності до нормативно грошової оцінки земельних ділянок, передбачених рішенням Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року № 3/65.

У той же час, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (справа № 200/26369/15-а (2а/200/444/15) від 20.04.2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року, скасовано Рішення Дніпропетровської міської ради «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» від 15.07.2015 року №3/65, а відтак суд доходить висновку щодо протиправності оскарженого податкового повідомлення-рішення, оскільки рішення Дніпропетровської міської ради № 3/65 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року № 5/6 «Про місцеві податки і збори», показники за яким покладені до розрахунку суми за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням скасовано в судовому порядку постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (справа № 200/26369/15-а (2а/200/444/15) від 20.04.2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року.

Посилання відповідача на правомірність прийняття ним податкового повідомлення-рішення з посиланням на те, що станом на час його прийняття рішення міської ради не було скасовано, судом до уваги приймається, оскільки вищенаведеними судовими рішеннями - рішення Дніпропетровської міської ради «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» від 15.07.2015 №3/65 скасовано з моменту його прийняття.

Отже з 15.07.2015 року не підлягають застосуванню до даних правовідносин положення рішення Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 № 3/65, а тому податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначено до сплати суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 40 871,90 грн з врахуванням ставок рішення міської ради - є протиправним та підлягає скасуванню.

Проте, як вказувалось судом вище, це не звільняє позивача від обов`язку сплати земельного податку за 2016 рік.

Разом з тим, надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом, суд не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов`язання. Суд виключно досліджує прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону. Така позиція суду повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008 року, згідно з якою суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Скасування рішення контролюючого органу повністю у такій ситуації дає йому можливість визначити в установленому законодавством порядку правильне рішення, зокрема, через прийняття нового рішення (у випадку необхідності в цьому).

А відтак, зважаючи, що сума земельного податку у оскарженому податковому повідомленні-рішенні безпідставно розрахована відповідачем у розмірі, та у відповідності до нормативно грошової оцінки земельних ділянок, передбачених рішенням Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року № 3/65 скасованого у судовому порядку, а також з врахуванням виключної компетенції відповідача щодо визначення відповідного розміру податкового зобов`язання, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплату судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 29.06.2016 року №366/04-67-13-04.

Присудити на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551,21 грн. (п`ятсот п`ятдесят одна гривня 21 копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49600, м. Дніпро, вул.Сімферопольська, 17-а).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна