Справа № 9901/212/19
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

01 жовтня 2019 року

Київ

справа №9901/212/19

адміністративне провадження №П/9901/212/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В.М.,

Шарапи В.М.,

Желтобрюх І.Л.,

Стрелець Т.Г.,

секретар - Мовчан А.В.,

за участю

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Гунченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

25 квітня 2019 року до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - відповідач, ВККС, Комісія) про визнання протиправним та скасування рішення від 25.02.2019 року №261/вс-19; поновлення порушених прав шляхом зобов`язання завершити кваліфікаційне оцінювання в межах оголошеного рішенням Комісії від 02.08.2018 року №185/зп-18 конкурсу на зайняття 78 вакантних посад суддів у складі Верховного Суду та включення до фінального рейтингу конкурсу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невмотивованість прийнятого відповідачем спірного рішення. Зазначає, що рішенням відповідача від 01 лютого 2019 року його визнано таким, що підтвердив здатність здійснювати правосуддя у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду, а прийняттю цього рішення передувало виконання письмового анонімного тестування, практичного завдання, проходження тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей та проходження співбесіди з участю членів комісії та представника Громадської ради доброчесності. Позивач вказує, що оскільки щодо нього Громадською радою доброчесності було складено висновок про невідповідність кандидата на посаду судді критеріям доброчесності та професійної етики, зазначене рішення колегії ВККС мало бути додатково розглянуте на пленарному засіданні Комісії та підтримане не менше ніж 11 голосами членів Комісії (т. 1 а.с. 1-4).

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до Суду відзив на позову заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Відповідач зазначив, що у відповідності до абзацу третього підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу ІV Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України Комісія у пленарному складі, заслухавши доповідача, дослідивши рішення Комісії від 01 лютого 2019 року №148/вс-19, висновок ГРД та пояснення кандидата, встановила, що Комісією було надано помилкову оцінку дослідженим матеріалам та ухвалено передчасне рішення. За результатами голосування рішення Комісії від 01 лютого 2019 року №148/вс-19 не було підтримано не менш ніж 11 голосами членів Комісії. Відповідач зазначає, що спірне рішення є вмотивованим, містить підстави його прийняття. Вимоги позивача щодо зобов`язання продовжити кваліфікаційне оцінювання стосовно нього відповідач вважає безпідставними, оскільки рейтинговий список кандидатів на зайняття вакантних посад у касаційних судах у складі Верховного Суду в межах оголошеного конкурсу вже сформований, на даний час посади, на які було оголошено конкурс, не є вакантними (т. 1 а.с. 46-50).

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та відкрито провадження у справі №П/9901/212/19. Розгляд справи призначено на 16 липня 2019 року.

У зв`язку з неявкою позивача в судове засідання, призначене на 16 липня 2019 року, розгляд справи був відкладений до 30 липня 2019 року.

30 липня 2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 15 серпня 2019 року.

15 серпня 2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 01 жовтня 2019 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 02 серпня 2018 року №185/зп-18, зокрема, оголошено конкурс на зайняття вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду (т. 1 а.с. 51-53).

Рішенням Комісії від 16 жовтня 2018 року №118/вс-18, зокрема, позивача допущено до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посади суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (т. 1 а.с. 67-68).

Згідно з рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 20 грудня 2018 року №323/зп-18, зокрема, позивача допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» (т. 1 а.с. 86-93).

22 січня 2019 року Громадською радою доброчесності складено висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики. Так, в зазначеному висновку йдеться про використання ОСОБА_1 у публічних дискусіях сексистських висловлювань; високу ймовірність використання статусу депутата Кременчуцької міської ради та радника міського голови з правових питань, адже ОСОБА_1 міг впливати на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішення щодо обрання особи, яка в подальшому надавала юридичні послуги Кременчуцьким комунальним підприємствам (т. 1 а.с. 9).

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в складі колегії Комісії від 01 лютого 2019 року №148/вс-19 ОСОБА_1 визнано таким, що підтвердив здатності здійснювати правосуддя у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду. У вказаному рішенні зазначено, що воно набирає чинності відповідно до абзацу третього підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу ІV Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (т. 1 а.с. 6-8).

25 лютого 2019 року Вищою кваліфікаційною комісією суддів України у пленарному складі прийнято рішення №261/вс-19, яким ОСОБА_1 визнано таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду та припинення його участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оголошеному Комісією 02 серпня 2018 року (т. 1 а.с. 19-20).

28 лютого 2019 року позивачем на адресу Комісії направлено клопотання про направлення на його адресу рішення Комісії від 25 лютого 2019 року в письмовій формі (т. 1 а.с. 21).

13 березня 2019 року позивачем до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України направлено заяву про доступ до публічної інформації, в якій він просив направити на його адресу рішення Комісії від 25 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 22). На вказаний запит Комісією надано належним чином засвідчені копії витребуваних документів (т. 1 а.с. 23).

Вважаючи рішення Комісії від 25.02.2019 року №261/вс-19 протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 4 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) передбачено утворення Верховного Суду, судді якого призначаються за результатами конкурсу, проведеного відповідно до цього Закону.

Конкурс на зайняття вакантної посади судді Верховного Суду проводиться ВККС на підставі ст. 79 Закону №1402-VIII.

Порядок призначення на посаду судді Верховного Суду за спеціальною процедурою визначено ст. 81 зазначеного Закону.

Критеріями кваліфікаційного оцінювання, за ч. 2 ст. 83 Закону №1402-VIII, є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

Відповідно до ч. 5 ст. 83 Закону №1402-VIII порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

Кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди (ч. 1 ст. 85 Закону №1402-VIII).

На підставі ч. 1 ст. 87 Закону №1402-VIII з метою сприяння Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання утворюється Громадська рада доброчесності.

За ч. 6 ст. 87 Закону №1402-VIII громадська рада доброчесності: 1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 2) надає Вищій кваліфікаційній комісії суддів України інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 3) надає, за наявності відповідних підстав, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє; (…).

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 88 Закону №1402-VIII якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Відповідно до пункту 4.10.8 Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 13 жовтня 2016 року №81/зп-16, за результатами співбесіди Комісія у складі колегії ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. У разі ухвалення рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за наявності висновку ухвалюється протокольне рішення про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання щодо підтримки зазначеного рішення відповідно до вимог абзацу другого частини першої статті 88 Закону. Рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня ухвалення цього рішення у разі, якщо воно буде підтримане не менше ніж одинадцятьма членами Комісії згідно з абзацом другим частини першої статті 88 Закону. Рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня його ухвалення.

Судом установлено, що Вищою кваліфікаційною комісією суддів України на пленарному засіданні 25 лютого 2019 року заслухано члена Комісії (доповідача), досліджено висновок ГРД, окремі думки членів ГРД, пояснення кандидата (позивача) та долучені до них документи, рішення Комісії від 01 лютого 2019 року №148/вс-19, ухвалене у складі колегії Комісії. При цьому, 25 лютого 2019 року ВККС дійшла висновку, що колегією Комісії було надано помилкову оцінку дослідженим матеріалам кандидата ОСОБА_1. , зокрема обставинам, викладеним у висновку ГРД, поясненням кандидата, та ухвалено поспішне рішення про визнання ОСОБА_1 таким, що підтвердив здатність здійснювати правосуддя у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду. Зважаючи на вказані обставини, ВККС 25 лютого 2019 року у пленарному складі не підтримано рішення Комісії від 01 лютого 2019 року №148/вс-19 не менш ніж одинадцятьма голосами.

Суд звертає увагу, що таке рішення приймається членами ВККС колегіально у нарадчій кімнаті і ніхто не вправі вплинути на його результат.

За приписами ч. 1, 2 ст. 88 Закону №1402-VIII Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.

Частиною 3 ст. 88 Закону №1402-VII передбачено, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Відповідності до вимог Закону №1402-VIII Судом досліджено, що кваліфікаційне оцінювання проводив повноважний склад членів ВККС; рішення підписали усі члени ВККС, які брали участь у кваліфікаційному оцінюванні і брали участь у його ухваленні; рішення містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Отже, рішення ВККС від 25 лютого 2019 року №261/вс-19 відповідає вказаним вимогам Закону і не може бути скасоване із перелічених підстав.

ОСОБА_1 зазначає про відсутність у такому рішенні мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Суд критично оцінює таку позицію позивача з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду за критерієм «доброчесність» та «професійна етика», зокрема стосовно обставин, наведених у висновку ГРД.

Відповідно до п. 1, 2 глави 6 розділу ІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 03.11.2016 №143/зп-16 (у редакції рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України 13.02.2018 №20/зп-18), встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності.

В межах процедури кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посаду судді, з огляду на мету і завдання його проведення, обов`язком Комісії є з`ясувати і оцінити усі аспекти життя і діяльності такого кандидата, не лише професійного а й морально-етичного характеру. Крім того, Комісія повинна визначити чи узгоджується поведінка судді (кандидата на посаду судді) з основоположними принципами її регламентації, високі стандарти якої визначено у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року (схвалені резолюцією Економічної і соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23) та у Кодексі суддівської етики від 22 лютого 2013 року.

Отже, в даному випадку встановлена легітимна мета дій Комісії щодо з`ясування відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання. Такі повноваження членами ВККС здійснюються за їх внутрішнім переконанням.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у спірному рішенні ВККС наведені обґрунтовані підстави та мотиви його прийняття. При цьому наведення вмотивованості щодо кожного критерію та його елементів з урахуванням внутрішнього переконання кожного члена Комісії і Комісії в цілому Законом не передбачено.

Згідно з Рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи № R(80)2 державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року у справі №21-87а13.

Таким чином, Суд вважає за необхідне зазначити, що повноваження Комісії стосовно кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними та належать до виключної компетенції ВККС, як уповноваженого колегіального органу, який на постійній основі діє в системі правосуддя України.

Зважаючи на встановлені в цій справі обставини та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, Суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Комісії від 25.02.2019 року №261/вс-19 відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, є обґрунтованим та пропорційним. Підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання завершити кваліфікаційне оцінювання в межах оголошеного рішенням Комісії від 02.08.2018 №185/зп-18 конкурсу на зайняття 78 вакантних посад суддів у складі Верховного Суду та включення його до фінального рейтингу конкурсу є похідними від позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень ВККС від 25.02.2019 №261/вс-19, Суд також не вбачає підстав для їх задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 266, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (01601, м. Київ, вул. Липська, б. 18/5, ідентифікаційний номер 37316378) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя: Н.А. Данилевич

Судді: В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа

І.Л. Желтобрюх

Т.Г. Стрелець