Справа № 127/6042/16-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2019 року

Київ

справа №127/6042/16-а

адміністративне провадження №К/9901/43062/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,

суддів: Бучик А.Ю., Стеценка С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №127/6042/16-а

за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Смілянця Е. С., суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці, в якому просив:

1.1. Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови у зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 3 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року;

1.2. зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 3 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року;

1.3. визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови у перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 в розмірі 90 % від суми середньомісячного заробітку, визначеного у довідці прокуратури Вінницької області від 25.05.2016 № 18/152;

1.4. зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснити із 1 січня 2016 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла на момент призначення цієї пенсії (лютий 2002 року), виходячи із 90% заробітної плати, визначеної у довідці прокуратури Вінницької області від 25.05.2016 № 18/152, а також виплатити недоплачену за цей час суму.

2. Позовна заява мотивована тим, що з лютого 2002 року по даний час позивач перебуває на обліку спочатку в органах соціального захисту населення, а згодом в органах Пенсійного фонду України і отримує пенсію по другій групі інвалідності, обчислену відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90 % середньомісячного заробітку. З липня 2006 року по березень 2011 року позивач отримував пенсію за вислугу років, яка відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» також була обчислена у розмірі 90% середньомісячного заробітку. Стаж роботи позивача в органах прокуратури складає з 29.12.1986 по 31.10.2006 року (19 років 10 місяців і 2 дні) та із 15.12.2006 по 11.09.2015 року (8 років 9 місяців і 1 день), а всього 28 років 7 місяців і 3 дні, у зв`язку з чим він має право одночасно на два види пенсії - на пенсію по II групі інвалідності та на пенсію за вислугу років. Після звільнення позивача з прокуратури 23.09.2015 року він звернувся до відповідача з проханням зарахувати до свого загального стажу роботи та вислуги років у прокуратурі час роботи з 03.07.2006 по 31.10.2006 року та із 15.12.2006 року по 16.09.2015 року. Однак, відповідач листом від 07.10.2015 року повідомив позивача про те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» із 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру» та деяких інших законодавчих актів, і тому із зазначеної дати пенсії прокурорам не призначаються, а раніше призначені не перераховуються.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

3. Вінницький міський суд Вінницької області постановою від 18 серпня 2016 року вирішив позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови у зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 3 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 3 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови у перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 в розмірі 90 % від суми середньомісячного заробітку, визначеного у довідці прокуратури Вінницької області від 25.05.2016 № 18/152.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснити із 1 січня 2016 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла на момент призначення цієї пенсії (лютий 2002 року), виходячи із 90% заробітної плати, визначеної у довідці прокуратури Вінницької області від 25.05.2016 № 18/152, а також виплатити недоплачену за цей час суму.

4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02 березня 2015 року, на який посилається відповідач, підлягає застосуванню лише для осіб, пенсія яким відповідно до спеціальних законів, в тому числі до Закону України «Про прокуратуру», нараховується з 01 червня 2015 року. Зважаючи на те, що позивачу пенсія призначена до набрання чинності зазначеним вище законом, норма пункту 5 Прикінцевих положень Закону України № 213 від 02 березня 2015 року у даному випадку застосуванню не підлягає, виходячи з принципу незворотності дії законів у часі.

При цьому, суд зазначив, що відсутність правового механізму реалізації визначеного Законом України «Про прокуратуру» права на перерахунок пенсії не може бути підставою для відмови у його проведенні.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року скасовано постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2016 року та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

6. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відсутність постанови Кабінету Міністрів України, яка чітко визначає розмір заробітної плати (чи пенсії) не є підставою для застосування вже недіючих норм Закону України для проведення перерахунку заробітної плати (пенсії). Оскільки на момент звернення позивача із заявою про перерахунок йому пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт, який визначав умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, прийнятий не був, дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 в розмірі 90 % від суми середньомісячного заробітку є правомірними.

Суд також вказав, що позивач не звертався до відповідача із заявою встановленої форми про призначення чи перерахунок пенсії, а тому підстави для здійснення перерахунку його загального стажу відсутні, та як і порушення його прав. Позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі 90 відсотків, яка відповідно до Закону України "Про прокуратуру" є максимальним розміром такого виду пенсії, а тому подальший трудовий (страховий) стаж позивача вже не має впливу на розмір призначеної йому у максимальному розмірі пенсії по інвалідності, а тому його (стажу, роботи позивача після призначення пенсії ) врахування не має доцільності, оскільки жодним чином не вливає на її розмір. Подальший трудовий стаж позивача може мати значення лише для визначення розміру його пенсії у разі призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року. Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2016 року змінити, доповнивши абзац сьомий її резолютивної частини після слів «а також виплатити недоплачену за цей час суму» словами «без її обмеження максимального розміру», а в решті цю постанову залишити без змін.

Позивач також заявив клопотання про застосування позицій Європейського суду з прав людини щодо принципу «належного урядування», а також висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20 березня 2018 року у справі №819/1249/17 при розгляді даної касаційної скарги.

В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що виявилось у незастосуванні до спірних правовідносин норм Конституції України та Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-XII (в редакції, що діяла на момент призначення пенсії позивачу), а також статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини. Крім того, на думку касатора, суд апеляційної інстанції безпідставно поновив строки на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а також застосував норми неправомірно вказав, що «…подальший трудовий (страховий) стаж позивача вже не має впливу на розмір призначеної йому у максимальному розмірі пенсії по інвалідності, а тому його (стажу, роботи позивача після призначення пенсії) врахування не має доцільності..»

8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 квітня 2017 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року.

9. Верховний Суд ухвалою від 04 жовтня 2019 року прийняв до провадження вищезазначену касаційну скаргу.

10. Відповідач надав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11. Позивач з лютого 2002 року по даний час перебуває на обліку спочатку в органах соціального захисту населення, а згодом в органах Пенсійного фонду України і отримує пенсію по другій групі інвалідності, обчислену відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% середньомісячного заробітку, що підтверджується пенсійним посвідченням наявним в матеріалах справи та довідкою медико-соціальної експертизи серії АС № 025422 (а.с. 10, 11).

12. Як вбачається із записів в трудовій книжці позивача, він працював в органах прокуратури з 29.12.1986 по 31.10.2006 року (19 років 10 місяців і 2 дні) та з 15.12.2006 по 11.09.2015 року (дата звільнення) - 8 років 9 місяців і 1 день, а всього 28 років 7 місяців і 3 дні (а.с. 12-14).

13. 23.09.2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці з заявою про зарахування до свого загального стажу роботи та вислуги років у прокуратурі час роботи з 03.07.2006 по 31.10.2006 року та із 15.12.2006 року по 16.09.2015 року.

14. Однак відповідач листом від 07.10.2015 року повідомив позивача про те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» із 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру» та деяких інших законодавчих актів, і тому із зазначеної дати пенсії прокурорам не призначаються, а раніше призначені не перераховуються (а.с. 15-16).

15. 25.01.2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці з заявою про перерахунок його пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про впорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», додавши довідку прокуратури Вінницької області від 21.01.2016 № 18/2 про розмір середньомісячного заробітку (а.с. 31-34).

16. Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці листом від 11.02.2016 повідомило позивача про те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» із 01 червня 2015 року пенсії прокурорським працівникам не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються (а.с. 35-37).

17. У зв`язку з тим, що прокуратура Вінницької області внесла неправильні відомості в довідку від 21.01.2016 року № 18/2 про заробітну плату позивача і визнала її недійсною, а натомість видала іншу довідку від 10.02.2016 № 18/26 про середньомісячний заробіток, позивач 11.03.2016 року повторно звернувся до відповідача з проханням провести перерахунок пенсії (а.с. 39-42), однак відповідач листом від 15.03.2016 року повторно відмовив йому у проведенні перерахунку пенсії із тих самих підстав (а.с. 43-45).

18. 25.05.2016 року прокуратура Вінницької області видала позивачу нову довідку про середньомісячний заробіток (а.с. 82), у зв`язку з чим позивач подав вказану довідку на розгляд відповідачу, однак відповідач листом від 01.06.2016 року відмовив йому у проведенні перерахунку пенсії із вищевказаних підстав.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

19. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

20. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.

21. За змістом ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, які тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" внесені зміни до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

22. 15.07.2015 року набув чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення : Закон України "Про прокуратуру", крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50- 1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII положення Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (крім окремих статей) визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Таким чином, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (травень 2016 року) ч. 13 та ч. 18 ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

Згідно з ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 13 Розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII на Кабінет Міністрів України покладено обов`язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України нормативно-правовий акт, яким визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, прийнято не було, що в кінцевому випадку призвело до виникнення даного спору.

23. Переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд звертає увагу, що для вирішення спору необхідно з`ясувати: а) чи має позивач право на перерахунок раніше призначеної пенсії; б) чи відбулось звуження обсягу існуючих прав позивача внаслідок зміни законодавства, що регулює порядок перерахунку раніше призначених пенсій; в) чи є бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації права громадян на перерахунок пенсії, втручанням у права людини, передбачені ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний Суд вважає, що наведені зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ при призначені пенсії, а лише покладають визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на Кабінет Міністрів України.

Тобто, особи, яким пенсія призначена відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, з набранням чинності Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII не втратили право на перерахунок раніше призначених пенсій.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

24. На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників Конституційний Суд України вказав і у Рішенні від 19.06.2001 № 9-рп/2001 у справі за конституційним поданням 93 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абзацу другого пункту 2 про визначення стажу наукової роботи "з дати присудження наукового ступеня або присвоєння вченого звання" Постанови Кабінету Міністрів України "Про перелік посад наукових працівників державних наукових установ, організацій та посад науково-педагогічних працівників державних вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на одержання пенсії та грошової допомоги при виході на пенсію відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" від 27 травня 1999 року (справа щодо стажу наукової роботи), зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів..

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій ст. 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст. 21 Конституції України. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У контексті даного спору Верховний Суд дійшов висновку, що у зв`язку з втратою чинності нормативно-правовими актами, які передбачали право на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати працюючим прокурорським працівникам, не відбулось звуження обсягу існуючого права позивача на отримання пенсії. Так само як і не було факту скасування чи звуження обсягу досягнутих прав за критеріями, зазначеними у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005. Відмова відповідача перерахувати пенсію не ставить під сумнів саму сутність змісту права на соціальний захист, оскільки наслідком відмови у перерахунку пенсії не було зменшення розміру отримуваної позивачем пенсії.

Враховуючи наведені положення чинного законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії, орган Пенсійного фонду України не діяв протиправно.

25. Колегія суддів звертає увагу, що подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.

Так, у справі №711/6019/16-а за результатом перегляду постанови Вищого адміністративного суду України від 18.09.2017 на предмет неоднакового застосування норм матеріального права в аналогічних правовідносинах, Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 зробив висновок, що право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу, а тому, зважаючи, що на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії такої підстави для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій як збільшення розміру заробітної плати на законодавчому рівні не встановлено, а Урядом будь-яких умов для перерахунку не визначено, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку, а тому відповідач, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивача, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За відсутності постанови Уряду щодо умов та порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури (як це було передбачено ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а потім - ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII), в пенсійного органу немає законодавчо-визначених підстав та правового механізму для їх перерахунку.

Вказана правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №357/917/17, від 07 серпня 2018 року по справі №537/5898/16-а, від 26 липня 2018 року по справі №766/13163/16-а.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови у перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 в розмірі 90 % від суми середньомісячного заробітку, визначеного у довідці прокуратури Вінницької області від 25.05.2016 № 18/152 та зобов`язання здійснити із 1 січня 2016 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла на момент призначення цієї пенсії (лютий 2002 року), виходячи із 90% заробітної плати, визначеної у довідці прокуратури Вінницької області від 25.05.2016 № 18/152, а також виплатити недоплачену за цей час суму.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції.

26. Стосовно позовних вимог в частині зарахування до загального стажу роботи позивача час роботи в органах прокуратури із 3 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року колегія суддів не погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, який, не дослідивши питання про наявність підстав для здійснення такого зарахування, вказав на його недоцільність з посиланням на те, що позивач уже отримує максимальний розмір пенсії по інвалідності.

Верховний Суд зазначає, що у відповідності до статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

При цьому, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки підставам відмови Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці у зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 3 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року, що призвело до передчасних висновків про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

27. Частиною другою статті 353 КАС України передбачено, що суд Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

28. Оскільки судом апеляційної інстанції не було належним чином досліджено докази, надані позивачем щодо відмови у зарахуванні до його загального стажу роботи час роботи в органах прокуратури (лист відповідача від 07.10.2015 року №313/ц-1 а.с. 15-16), колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови у зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 3 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року та зобов`язання зарахувати вказаний період до загального стажу роботи позивача.

29. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

30. Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року по справі №127/6042/16-а в частині позовних вимог, що стосуються відмови Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці у зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 час роботи в органах прокуратури із 3 липня по 31 жовтня 2006 року та із 15 грудня 2006 року по 16 вересня 2015 року - скасувати. Направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

3. В решті постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року - залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Г.Стрелець

Судді С.Г. Стеценко

А.Ю. Бучик