Справа № 826/16179/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 жовтня 2019 року № 826/16179/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючої судді - Добрівської Н.А., суддів: Кузьменко А.І., Маруліної Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Національної поліції України,
2. Головного управління Національної поліції у місті Києві
провизнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України та Головного Управління Національної поліції у місті Києві (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) із вимогами:

- визнання протиправними дії та бездіяльність Національної поліції України, що проявилось у не направленні позивачу відповіді про наслідки розгляду його звернень від 18.04.2016, від 27.04.2016 та від 19.07.2016, не здійсненні належної перевірки звернення, яке Комітет Верховної Ради України з питань запобігання та протидії корупції листом від 30.11.2016 було направлено для перевірки Міністру внутрішніх справ України та наданні на нього відповіді від 27.12.2016 з недостовірною інформацією;

- зобов'язати Національну поліцію України невідкладно вчинити дії по перевірці всіх фактів, викладених у зверненнях позивача, зареєстрованих у ГУ Національної поліції у місті Києві за вхідним №Б-2186 від 19.05.2016, №Б-2238 від 24.05.2016, №Кол-3459 від 29.07.016 та зверненні, яке Комітет Верховної Ради України з питань запобігання та протидії корупції листом від 30.11.2016 направив для перевірки Міністерству внутрішніх справ України та надати обґрунтовану відповідь у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян»;

- стягнути з Національної поліції України на користь позивача, в якості відшкодування моральної шкоди, яка виникла в наслідок порушення його законного немайнового права та надання недостовірної інформації, грошові кошти в розмірі - 15 440 гривень (п'ятнадцять тисяч чотириста сорок гривень);

- визнати протиправними дії та бездіяльність Головного Управління Національної поліції у місті Києві, що проявилося у нездійсненні об'єктивної, всебічної і вчасної перевірки звернень позивача, зареєстрованих за вхідним №Б-2185 від 19.05.2016, №Б-2238 від 24.05.2016, №Кол-3459 від 29.07.2016 та ненаданні на них обґрунтованої відповіді у спосіб та строки, визначені статтею 20 Закону України «Про звернення громадян»;

- стягнути з Головного Управління Національної поліції у місті Києві на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, яка виникла внаслідок порушення його законного немайнового права, грошової суми в розмірі - 7 720 гривень (сім тисяч сімсот двадцять гривень).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що неодноразово звертався із зверненнями стосовно необхідності перевірки фактів і обставин, викладених у листах ОСОБА_1 щодо неналежного виконання службових обов'язків колишніх працівників СВ Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, «безпідставну тяганину, з елементами корупційної бездіяльності, свідомого невиконання письмових вказівок прокурора та судових рішень», а також щодо обґрунтованості та законності переатестації і призначення службових осіб на різні посади у підрозділи Національної поліції України. Така інформація, як вказує позивач, мала б бути перевірена відповідачами у відповідності до положень Закону України «Про звернення громадян» на надана обґрунтована відповідь у визначений цим Законом термін. Однак, в порушення вимог законодавства та визначені строки відповіді надані не були, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав та зобов'язанням надати відповіді.

20.10.2016 ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в попереднє судове засідання.

10.04.2017 Головним управлінням Національної поліції у м. Києві подані заперечення на позов, в яких відповідач висловив свою позицію щодо наявності підстав для закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що у своїх зверненнях позивач скаржиться на дії слідчого у рамках кримінальної справи, а тому даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з огляду на те, що скарги на дії слідчого розглядаються слідчим суддею, в порядку передбаченому Кримінально-процесуальним кодексом України.

18.04.2017 позивачем подано письмове пояснення-клопотання, в якому наголошується на обґрунтованості його вимог, неправомірності дій відповідачів та збільшено позовні вимоги.

20.04.2017 представником Національної поліції України подані заперечення на позовну заяву та стверджується про правомірність дій відповідача, що вчинені в межах чинного законодавства. У зв'язку з наведеним представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10.10.2017 за №6659 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи №826/16179/16 та вказану справу передано 20.10.2017 на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою від 04.12.2017 справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду.

Разом з тим, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом викладення його у новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з наведеним, розгляд даної справи продовжується судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 15.12.2017.

31.01.2018 представником Національної поліції України поданий відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення проти позову та прохання відмовити у його задоволенні (з урахуванням збільшених позивачем вимог) з мотивів, аналогічних тим, що викладені у письмових запереченнях від 19.04.2017.

У підготовчому засіданні 31.01.2018 судом постановлена ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду колегією у складі трьох суддів.

02.02.2018 позивачем подана відповідь на відзив відповідача, в якому наводяться доводи, аналогічні тим, що висловлені позивачем у заяві від 18.04.2017.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства, за наявності в матеріалах справи заяв сторін про розгляд справи в порядку письмового провадження, судом здійснюється в письмовому провадженні.

05.07.2018 судом постановлена ухвала про витребування у відповідачів доказів на підтвердження направлення, у встановлений законодавством строк, відповідей на звернення позивача.

07.08.2018 представником Головного управління Національної поліції у місті Києві на виконання вимог ухвали суду надано довідку відділу документального забезпечення, а 21.08.2018 - копію листа т.в.о. начальника СУ ГУНП у м. Києві з доданими матеріалами підтвердження реєстрації вхідних заяв ОСОБА_1 та наданні відповідей на ці заяви.

22.08.2018 від Національної поліції України надійшли додаткові пояснення по справі на вимогу ухвали суду.

Дослідивши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

18.04.2016 ОСОБА_1 направив до Міністерства внутрішніх справ України звернення стосовно перевірки повноти, обґрунтованості та законності переатестації та призначення на посади в підрозділи Національної поліції України колишніх керівників слідчого відділу Солом'янського РУ ГУ МВС України в місті Києві.

27.04.2016 позивач звернувся з листом до Національної поліції України з аргументацією доцільності проведення перевірки обставин, викладених в листі від 18.04.2016.

Міністерство внутрішніх справ України листом від 06.05.2016 повідомило позивача про направлення листа за належністю для розгляду та надання відповіді до Національної поліції України.

Оскільки позивачем відповіді на зазначені листи не були отримані, він звернувся із скаргою від 19.07.2016 на бездіяльність посадових осіб до Національної поліції України.

Крім того, позивач зазначає, що він звертався до Комітету Верховної Ради України з питань запобігання корупції із зверненням, яке листом від 30.11.2016 направлено до Міністерства внутрішніх справ України для проведення відповідної перевірки та надання відповіді.

Однак, позивач стверджує, що обґрунтованих відповідей на свої звернення і скарги він не отримав. Вважаючи свої права порушеними звернувся до суду за їх захистом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України, кожному гарантовано право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України «Про звернення громадян».

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

В силу положень статті 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 4 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Приписами статті 5 Закону України «Про інформацію» визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно зі статтею 10 вказаного Закону України «Про інформацію», за змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; інші види інформації.

Відповідно частини 6 статті 5 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв'язку (електронне звернення).

Приписами частини 1 статті 14 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про звернення громадян», скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Порядок приймання, реєстрації, розгляду, узагальнення та аналізу звернень громадян в апараті Міністерства внутрішніх справ України, закладах, установах і підприємствах, що належать до сфери його управління регулюється Положенням про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2004 №1177 (далі по тексту - Положення). Дане положення на час виникнення спірних правовідносин застосовувалось відповідачами.

Пунктом 1.4. Положення визначено, що робота зі зверненнями громадян і їх особистий прийом є важливими напрямами діяльності Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - МВС), закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС, засобами отримання інформації з питань, віднесених до їх компетенції, та містять такі складові елементи: приймання, реєстрація і первинний розгляд звернень громадян; вирішення звернень та надання відповідей авторам; контроль за станом роботи зі зверненнями; узагальнення та аналіз звернень громадян; використання результатів аналізу в практичній діяльності.

Згідно пункту 4.1. Положення, керівники апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС та їх заступники при розгляді звернень громадян зобов'язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів, уживати інших заходів для об'єктивного вирішення поставлених авторами звернень питань, з'ясовувати і усувати причини та умови, які спонукають громадян скаржитись, якщо це не суперечить чинному законодавству. Безпосередні виконавці при здійсненні перевірок за зверненнями обов'язково спілкуються з їх авторами, з'ясовують усі порушені питання та обставини, детально вникають в їх суть, вживають заходів щодо захисту конституційних прав громадян у межах своєї компетенції відповідно до чинного законодавства.

Пунктами 4.3, 4.4 Положення передбачено, що за результатами перевірки звернення складається мотивований висновок про результати розгляду звернення громадян, який має містити в собі об'єктивний аналіз усіх зібраних матеріалів і повинен відповідати порядку його складання.

Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити своєчасне і правильне виконання прийнятого рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів до поновлення порушених прав громадян.

Відповідно до пункту 4.6 Положення звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді.

Пунктом 7.4 Положення передбачено, що за кожною скаргою, в якій громадяни порушують питання про наявність порушень чи недоліків у роботі апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС або скаржаться на дії працівників ОВС, проводиться ретельна перевірка викладених фактів апаратом МВС, закладами, установами, підприємствами, що належать до сфери управління МВС, до якого звернувся громадянин. За результатами перевірки надаються матеріали керівникові апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС або його заступникам, в яких зазначається, підтвердились чи ні наведені відомості (факти) і які заходи вжиті для усунення виявлених порушень чи недоліків та притягнення до відповідальності винних осіб. Громадянину за наслідками розгляду скарги надається письмова або усна відповідь (за його бажанням).

Так, згідно з п.п.2.15.2. Інструкції з діловодства в системі МВС України, затвердженої наказом МВС України від 23.08.2012 №747 встановлено, що опрацювання документів для відправлення поштовим зв'язком здійснюється підрозділами документального забезпечення відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку.

Ухвалою суду відповідачів зобов'язано надати суду докази на підтвердження направлення відповідей на звернення позивача в установлений законом строк.

Представником Головного управління Національної поліції у місті Києві повідомлено суд про те, що відповіді направлені позивачу засобами поштового зв'язку.

В додаткових поясненнях представником Національної поліції України також зазначено, що відповіді на звернення позивача надіслані відповідно засобами поштового зв'язку та надано витяги з електронної бази документообігу із зареєстрованими номерами листів вихідної кореспонденції.

При цьому, судом враховується, що ОСОБА_1 і в первісній позовній заяві, і в заяві про збільшення предмета позову зазначає про те, що на свої звернення від 18.04.2016 та від 27.04.2019, направлені ним до Міністерства внутрішніх справ України, він отримав відповідь СВ ГУ Національної поліції у м. Києві листом від 06.06.2016 за №9804/125/23/1-16.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами представника Національної поліції України, наведеними в обґрунтування дотримання відповідачами строку надання відповідей на вказані звернення, а саме, що в силу положень статті 20 Закону України «Про звернення громадян», місячний строк для надання відповіді на звернення обліковується саме з дня їх надходження.

Матеріалами справи підтверджується, що звернення позивача від 18.04.2016, після його надходження до Національної поліції України з Міністерства внутрішніх справ України 26.04.2016, було передано відповідно до резолюції від 27.04.2016 супровідним листом до ГУ Національної поліції у м. Києві від 10.05.2016.

До того ж, як вказують матеріали справи, на виконання резолюції Національної поліції України, за результатами розгляду отриманого 17.05.2016 звернення ОСОБА_1 за вх.№Б-2158, СУ ГУ Національної поліції у м. Києві 19.05.2016 було складено висновок службової перевірки, по завершенню якої було підготовлено відповідь запитувачу.

З огляду на наведене, надання 06.06.2016 відповіді позивачу на його звернення, що надійшло до уповноваженого органу 17.05.2016, визнається судом таким, що надано з дотриманням термінів, визначених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян».

Водночас, жодних доказів на підтвердження отримання у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 18.04.2016 і від 27.04.2016 листа відповідача, датованого 06.06.2016, тільки 24.07.2016, позивач суду не надав, що позбавило колегію суддів можливості надати їм відповідну оцінку під час розгляду справи та врахування під час її вирішення.

Стосовно скарги ОСОБА_1 від 19.07.2016, що надійшла до Національної поліції України 25.07.2016 і скерована на розгляд до ГУ НП в м. Києві згідно резолюції від 25.07.2016, як вказує сам позивач, відповідь на неї надана листом від 22.08.2016 за №Кол.-3459/125/23/1-16, що також свідчить про дотримання відповідачами законодавчо встановлених строків. Одночасно, доводи позивача щодо вкладення даного поштового відправлення у його поштову скриньку у вересні 2016, належними і достатніми доказами не підтверджено.

Стосовно доводів позивача про здійснення Національною поліцією України неналежної перевірки звернення ОСОБА_1 до Комітету Верховної Ради України з питань запобігання і протидії корупції та наведення у відповіді недостовірної інформації, колегія суддів на підставі наявних у справі доказів погоджується з позивачем щодо наявності суперечливої інформації, викладеної у листі Головного слідчого управління Національної поліції України від 27.12.2016 за №26893/24/4/2-2016 відносно ненадходження до Солом'янського управління поліції ухвали Солом'янського районного суду міста Києва від 15.09.2016 про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0001357, оскільки така інформація спростовується додатками до листа Солом'янського районного суду міста Києва від 12.12.2016 за №1-кс/760/7878/16.

Так, супровідним листом №1-кс/760/7878/16 від 12.12.2016 Солом'янський районний суд міста Києва направив на адресу ОСОБА_1 копію зворотнього поштового повідомлення про вручення слідчому Солом'янського УП ГУ ПН ОСОБА_2 копії ухвали від 15.09.2016 та копію супровідного листа про отримання 22.09.2016 Київською місцевою прокуратурою №9 копії ухвали суду по справі №760/7802/15-к за скаргою ОСОБА_1 на постанову слідчого Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві про закриття кримінального провадження №0001357 від 17.12.2012. Матеріали справи також містять копії наведених документів.

Враховуючи повноваження адміністративного суду з урахуванням положень частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів визнає наявність підстав для задоволення вимог позивача в цій частині шляхом визнання протиправними дій Національної поліції України (Головного слідчого управління) щодо викладення у листі від 27.12.2016 за №26893/24/4/2-2016 недостовірної інформації в частині повідомлення про не надходження станом на 27.12.2016 до Солом'янського управління поліції ухвали Солом'янського районного суду міста Києва від 15.09.2016 про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0001357.

Однак при цьому, враховуючи недоведення ОСОБА_1 спричинення таким повідомленням негативних наслідків для позивача, що призвело б до порушення його прав, свобод чи інтересів саме у сфері публічно-правових відносин, а також беручи до уваги висновки суду у даній справі щодо недоведення допущення відповідачами порушень вимог Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернень ОСОБА_1 від 18.04.2016, від 27.04.2016 та від 19.07.2016, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачів на його користь моральної шкоди.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача.

Зважаючи, що учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Національної поліції України (Головного слідчого управління) щодо викладення у листі від 27.12.2016 за №26893/24/4/2-2016 недостовірної інформації в частині повідомлення про не надходження станом на 27.12.2016 до Солом'янського управління поліції ухвали Солом'янського районного суду міста Києва від 15.09.2016 про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0001357.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту підписання до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Головуючий суддя: Н.А. Добрівська
Судді: А.І. Кузьменко
Л.О. Маруліна