Справа № 200/5681/19-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року справа №200/5681/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Сіваченка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухова М.Є.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Довбиш В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 200/5681/19-а (головуючий І інстанції Троянова О.В. ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки у 2018 році;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки у 2018 році з урахуванням інфляції;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку за весь період затримки невиплати компенсації за невикористану відпустку за 2018 рік по день винесення рішення у справі;

зобов`язати відповідача внести зміни до наказу від 10.01.2019 року №9о/с про звільнення ОСОБА_1 , зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.01.2019 року його було звільнено зі служби в ГУНП в Донецькій області у зв`язку з хворобою та на підставі рапортів позивача від 28.12.2018 року.

18.03.2019 року позивач звернувся з заявою до відповідача про призначення та виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік. 26.03.2019 року відповідач надав відповідь про неможливість виплати компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки у 2018 році у зв`язку з тим, що позивача було звільнено з національної поліції з 11.01.2019 року, а виплата грошової компенсації можлива лише за невикористану в році звільнення відпустку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки у 2018 році ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки у 2018 році в розмірі 8525,13 грн з урахуванням інфляції.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь період затримки невиплати компенсації за невикористану відпустку з 11.01.2019 року по 18.07.2019 року з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів в розмірі 57 053,89 грн.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області внести зміни до наказу від 10.01.2019 року №9о/с, включивши відомості про невикористані дні щорічних чергових оплачуваних відпусток за 2018 рік - 35 діб.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Виплата грошової компенсації за невикористану в іншому році, ніж у році звільнення поліцейського, відпустку, законодавством, що регламентує діяльність органів Національної поліції, не передбачена, відтак відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку за 2018 рік, оскільки позивача звільнено у 2019 році.

Спеціальним законодавством, яке розповсюджується на спірні правовідносини не передбачено право звільненого працівника поліції на середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичної виплати грошових коштів.

При стягненні середнього заробітку за весь час затримки невиплати компенсації за невикористану відпустку в розмірі 57053,89 грн, судом не враховано суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . (а.с. 9-10).

В період з 01 листопада 2008 року по 11.01.2019 року працював в органах внутрішніх справ.

З листопада 2015 по квітень 2016 року позивач працював на посаді оперуповноваженого Слов`янського відділення поліції Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

З квітня по грудень 2016 року позивач працював на посаді оперуповноваженого Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

З грудня 2016 року по січень 2019 року позивач працював на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (а.с. 13).

Відповідно до Свідоцтва про хворобу №588 від 26.12.2018 року, виданого військово-лікарською комісією ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" за результатами медичного огляду ОСОБА_1 встановлено непридатність до служби в поліції (а.с.14-15).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області №9 о/с від 10.01.2019 року "По особовому складу" капітана поліції ОСОБА_1 за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції з 11 січня 2019 року. Вислуга років на 11 січня 2019 року складає 10 р.02 міс.11дн., у пільговому обчисленні -16 р.08 міс.15 дн. Підстави: рапорт Бондара А.В. від 28.12.2018 року, свідоцтво про хворобу №588, видане військово-лікарською комісією ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" від 26.12.2018 року. ( а.с. 12)

18.03.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення та виплату компенсації за невикористану відпустку у 2018 році. ( а.с.16)

26 березня 2019 року відповідачем надано відповідь про відмову у розрахунку компенсації за невикористану в 2018 році відпустку, оскільки Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом МВС України від 06.04.2016 року №260, передбачено виплату грошової компенсації лише за невикористану в році звільнення відпустку.

Оскільки позивача звільнено з 11.01.2019 року підстави для розрахунку компенсації за невикористану в 2018 році відпустку відсутні. (а.с. 18)

Відповідно довідки за вих. № 359 від 29.05.2019 р. за підписом т.в.о начальника УФЗБО ГУНП в Донецькій області про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2018 р. по 11.01.2019 р. отримував посадовий оклад у розмірі 2400,00 грн. за період з січень-грудень 2018 р., у січні 2019-851,61 грн.; оклад за спец. звання у розмірі 1800,00 грн. за період з січень-грудень 2018 р., у січні 2019-638,71 грн.; надбавку за стаж роботи у розмірі 840,00 грн. за період січень-жовтень 2018 р., листопад-1043,00 грн., грудень-1050,00 грн.,січень 2019-372,58 грн.; надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень - січень 1440,00 грн., лютий-березень-360,00 грн., квітень-12,00 грн.; премія у розмірі 1000,44 грн. за період з травня по липень 2018, серпень-3 731,79 грн., вересень-жовтень в розмірі 4 024,44 грн., листопад-4186,54грн.,грудень - 4 192,13 грн.,січень 2019р.-1661,80 грн. (а.с. 51)

Згідно довідки від 03.06.2019 року, за підписом начальника ВПС УКЗ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 не використав щорічну чергову оплачувану відпустку за 2018 рік у кількості 35 діб (а.с.53).

Спірними питаннями цієї справі є правомірність невиплати компенсації за невикористану в 2018 році відпустку позивачу та відповідно виплату середнього заробітку за весь період затримки невиплати компенсації.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 92 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначеними цим Законом.

Поліцейському н адаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Обчислення тривалості відпусток поліцейських визначено у статті 93 вказаного Закону.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Відповідно до частини 9 вказаної статті поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Згідно із частиною 10 статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби (зокрема, затримка виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Однак, вказані питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, водночас, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадку, якщо норми спеціального законодавства не врегульовують спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Вказане узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.03.2018 у справі 806/1551/17.

Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні норми містить частина 1 статті 24 Закону України "Про відпустки", у якій вказано, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

З аналізу наведених норм вбачається, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році. Більше того, їй надано право використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, в наступному календарному році, в тому числі і за умови, що такий є роком звільнення, поліцейський має право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках.

За таких обставин, вимоги частини 10 статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" та пункту 8 розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, якими передбачається виплата компенсації за невикористану в році звільнення відпустку, суд вважає необхідним розуміти як право на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення.

Матеріали справи свідчать, що позивач звертався із заявою до Відповідача у якій просив здійснити нарахування та виплату компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2018 рік.

Проте, відповідач не вирішив питання щодо нарахування та виплати компенсації за невикористану відпустку за 2018 рік.

Доводи відповідача, що до відносин, які склались в даному випадку, підлягають застосуванню норми спеціального законодавства, а саме Закону України "Про Національну поліцію", є безпідставними, оскільки цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Отже, нормами Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку не врегульовано питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки. Таким чином, при вирішенні питання щодо стягнення компенсації за невикористану частину відпустки за 2018 рік підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства, а саме норми Кодексу законів про працю України, Закону України "Про відпустки".

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 82 КЗпП України до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 75 вказаного Кодексу), зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).

Відповідно до частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), який, окрім іншого, визначає порядок обчислення вихідної допомоги державним службовцям, яка за своєю правовою природою подібна одноразовій грошовій допомозі при звільненні особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, що не заборонено спеціальним законодавством.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Розрахунок вказаної компенсації відповідно до норм чинного законодавства повинен здійснюватись виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористану відпустку.

Відповідно до положень абз.2 п.3 Порядку №100 при розрахунку розміру місячного грошового забезпечення для обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення судом береться до уваги розмір складових грошового забезпечення, які нараховані та виплачені позивачу за 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористану відпустку.

Таким чином, розмір компенсації за невикористані 35 днів відпустки, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 8525,13 грн. з розрахунку (86225,66 грн. (грошове забезпечення за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористану відпустку з січня 2018 року по січень 2019 року з урахуванням складових грошового забезпечення нарахованих і виплачених за вказаний період) : 354 календарних днів, з врахуванням вихідних і святкових днів) (розрахунковий період у якому позивач фактично отримував грошове забезпечення з січня 2018 року по січень 2019 року) х 35 днів (невикористана відпустка) = 8525,13 грн.).

Статтями 1, 2, 4, 5, 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року за №1282-XII, з наступними змінами та доповненнями, індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до пунктів 1-1, 4, 5, 6, 14 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.

У разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №1 3 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі статті 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 визначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 6 березня 2018 року по справі № 804/3722/17.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати повної грошової компенсації позивачу за невикористані дні відпустки та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію за невикористані дні відпустки за 2018 рік (35 днів) у розмірі 8525,13 грн, з урахуванням інфляції.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити суму середнього заробітку за весь період затримки виплати компенсації за невикористану відпустку по день винесення рішення у справі суд зазначає наступне.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою № 988 та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, який набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Наведений висновок суду узгоджується і з положеннями, що містяться у абзаці другому пункту 2 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", якими визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо).

Пунктом 1 Постанови № 988 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку № 260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Наведені норми законодавства дають підставу для висновку, що нерозповсюдження на поліцейських норм Кодексу законів про працю України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, винагороди за участь в антитерористичній операції - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01.07.1949 року № 95 "Про захист заробітної плати", ратифікованої Україною 30.06.1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з приписами статті 1 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці"(далі - Закон № 108/95-ВР, в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналіз вказаних норм свідчить, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Отже, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Підсумовуючи викладене, оскільки, в день звільнення позивача, відповідачем не було здійснено остаточного розрахунку всіх виплат, що належать позивачу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на застосування статті 117 КЗпПП України в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладене в постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №825/325/16.

Матеріали справи свідчать, що судом першої інстанції зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористану у 2018 році відпустку у розмірі 57 053 грн, в той час як спірна сума невиплаченої компенсації за невикористану відпустку становить 8525,13 грн.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки виплати компенсації набагато перевищує розмір невиплаченої відповідачем суми.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з конкретних обставин справи, принципів законності та справедливості, принципу співмірності, а також того, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, суд апеляційної інстанції зазначає, що сплаті на користь позивача підлягає частина середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі, що складає 8252,13 гривень, яка буде співмірною з урахуванням розміру спірної суми.

Таким чином, суд першої інстанції зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь період затримки без врахування принципів справедливості, законності та співмірності.

На підставі ч. 1, ч.2 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку за період затримки розрахунку з прийняттям в цій частині нової постанови.

В іншій частині судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 200/5681/19-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 200/5681/19-а скасувати в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь період затримки невиплати компенсації за невикористану відпустку з 11.01.2019 року по 18.07.2019 року з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів в розмірі 57 053 ( п`ятдесят сім тисяч п`ятдесят три) грн. 89 коп.

В цій частині прийняти постанову.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (, юридична адреса: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т. Нахімова, 86) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) суму середнього заробітку за весь період затримки невиплати компенсації за невикористану відпустку з 11.01.2019 року по 18.07.2019 року з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів в розмірі 8252 (вісім тисяч двісті п`ятдесят дві) грн 13 коп.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року у справі № 200/5681/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 08.10.2019 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 08 жовтня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

І.В. Сіваченко