Справа № 160/9671/19
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
04 жовтня 2019 р.Справа №160/9671/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
- визнати дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в частині відмови від прийняття у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства протиправними;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийняти у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 декларацію про відмову від іноземного громадянства;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України.
Позовна заява обґрунтована тим, що дії Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області які полягають у відмові від прийняття у позивача декларації про відмову від іноземного громадянства протиправними.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2019 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду.
Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить:
- забезпечити позов шляхом заборони Головному управлінню Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вчиняти будь-які дії щодо підготовки, затвердження чи направлення будь-яких документів чи матеріалів щодо оформлення втрати громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання законної сили рішенням по справі.
В обґрунтування заяви зазначено, що невжиття заходів забезпечення повністю унеможливить виконання рішення суду оскільки вчинення протиправних дій відповідача призведуть до того, що Президент України буде приймати рішення щодо втрати позивачем громадянства України під час розгляду справи у суді, а рішення по даній справі втратить свою актуальність.
Також позивач стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову в даній справі призведе до негативних наслідків не тільки для позивача, а й для її малолітніх дітей, які є громадянами України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч. 4 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Згідно ч. 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи
При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснив оцінку необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.06.2008 року в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.
З матеріалів справи видно, що Указом Президента України від 17.03.2017 року №66/2017 - позивач прийнята до громадянства України відповідно до ст. 9 Закону України «Про громадянство України», на підставі чого їй відповідачем по справі було видано довідку про реєстрацію особи громадянином України № 452/17 від 12.05.2017 року.
На даний час відповідачем розпочата процедура розпочата процедура скасування позивачу громадянства України.
Згідно п. 1 ст. 22 ЗУ «Про громадянство України» рішення про скасування позивачу громадянства України приймається Президентом України. Рішення Президента України приймається незалежно від наявності судового провадження щодо дій відповідача, є остаточним та не підлягає оскарженню.
Після прийняття рішення про втрату громадянства, позивач буде змушена виїхати з території України оскільки буде нелегально перебувати на території України та залишити своїх малолітніх дітей громадян України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , без її опіки.
Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Суд зазначає, що невжиття заходів забезпечення призведе до порушення прав та законних інтересів не тільки позивача, а й її малолітніх дітей.
Тому, наведений спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та спрямований лише на збереження існуючого становища позивача до розгляду справи по суті.
Керуючись ст. ст. 150-154, 241-243, 248, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Заборонити Головному управлінню Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вчиняти будь-які дії щодо підготовки, затвердження чи направлення будь-яких документів чи матеріалів щодо оформлення втрати громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання законної сили рішенням по даній справі.
Виконання ухвали з питань забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.
Стягувач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Ухвала може бути пред`явлена до виконання в порядку Закону України "Про виконавче провадження" до 04.10.2022 року (включно).

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський