Справа № 323/2333/19
Суддя: Гуцал О. П.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/2333/19
Провадження № 2-а/323/29/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2019 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі головуючої судді - Гуцал О.П., при секретарі - Тахтаул А.Л., за участі позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП №3 Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області лейтенанта поліції Гордієнка Євгена Леонідовича про скасування постанови серії ДПО18 № 063979 від 27.07.2019 року у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора СРПП №3 Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області лейтенанта поліції Гордієнка Євгена Леонідовича про скасування постанови серії ДПО18 № 063979 від 27.07.2019 року у справі про адміністративне правопорушення, в якому просить скасувати вказану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126, ч.5 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 27.07.2019 року він, керуючи мотоциклом моделі ИЖ7.107, державний номер НОМЕР_1 з боковим причепом, в с. Мала Токмачка був зупинений працівником патрульної поліції, який склав спірну постанову за керування позивачем мотоциклом без права керування транспортним засобом. Однак у позивача було наявне при собі посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане 26.04.2012 року зі строком дії до 26.04.2026 року з відкритою категорією А.

Позивач просить скасувати зазначену постанову про накладення адміністративного стягнення, оскільки відповідачем не доведена його вина у скоєнні адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 07.08.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та справу призначено до судового розгляду на 20.08.2019 року, надано відповідачу строк для надання відзиву на позов.

20.08.2019 року слухання справи відкладено на 09.09.2019 року у зв`язку із неявкою відповідача.

09.09.2019 року судове засідання було відкладене на 07.10.2019 року за клопотанням позивача.

В сьогоднішньому судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов. Також додали, що відповідачем не доведено будь-якими доказами вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.6 ст.126 КУпАП.

У судове засідання відповідач не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки 10.09.2019 року, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.07.2019 року інспектором СРПП №3 Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області лейтенантом поліції Гордієнком Є.Л. відносно позивача була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 063979, відповідно до змісту якої: 27.07.2019 року о 12-30 годині в с. Мала Токмачка по вул. Шевченка ОСОБА_1 керував мотоциклом з боковим причепом без посвідчення водія відповідної категорії, тобто не маючи права керувати таким транспортним засобом, а також перевозив пасажира без застебнутого мотошолома, чим було порушено п.2.1а та п.2.3г ПДР, та чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Частиною 5 статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів (п.2.3г ПДР України).

Частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

У пункті 2.1а Правил дорожнього руху України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно до наданої позивачем копії посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 26.04.2012 року, позивач має право керування транспортними засобами категорії А з 26.04.2012 року 26.04.2062 року.

Пунктом 2.13 ПДР України передбачено, що до категорії А належать мотоцикли та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб.см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше, до категорії В1 належать квадро- і трицикли, мотоцикли з боковим причепом, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів (Пункт 2.13 в редакції Постанови КМ № 1029 від 26.09.2011 року).

Згідно до п.3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511), транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема: А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше; В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів (Абзац третій та четвертий пункту 3 в редакції Постанови КМ № 627 від 12.06.2013 року).

Отже, як видно із вказаних нормативних актів, Правила дорожнього руху України відносять мотоцикл із боковим причепом до категорії В1 , а Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами відносять мотоцикл із боковим причепом до категорії А , тобто між цими нормативними актами є протиріччя в частині визначення категорії транспортного засобу (мотоцикл із боковим причепом).

Вказані нормативні акти затверджені одним органом - Кабінетом Міністрів України та мають однакову юридичну силу.

За загальним правилом, у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням "застарілих" норм з одного й того ж питання.

Таким чином, в даному випадку слід керуватися п.3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511), оскільки абзац третій та четвертий вказаного пункту викладені в редакції Постанови КМ № 627 від 12.06.2013 року.

Із вказаного вище, суд робить висновок, що позивач має право на керування мотоциклом із боковим причепом, оскільки у нього є посвідчення водія категорії А і В .

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1, ч.2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем відзив на позов не надано, жодних доказів в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують умисне порушення позивачем вимог правил дорожнього руху, наявність в його діях складу правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови (фото, відеозапис тощо), суду також не надано.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Враховуючи те, що в матеріалах відсутні об`єктивні та беззаперечні докази наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 та ч.2 ст.126 КУпАП, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Керуючись ст.ст. 6, 77, 241-246, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 9, 7, 251, 258, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП №3 Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області лейтенанта поліції Гордієнка Євгена Леонідовича про скасування постанови серії ДПО18 № 063979 від 27.07.2019 року у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову, винесену інспектором СРПП №3 Оріхівського ВП Пологівського ВП ГУНП у Запорізькій області лейтенантом поліції Гордієнком Євгеном Леонідовичем, серії ДПО18 № 063979 від 27.07.2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 та ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн., та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.П. Гуцал