Справа № 280/5328/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2019 року м. Дніпросправа № 280/5328/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року (головуючий суддя - Максименко Л.Я.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці

про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні діїі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці (далі - Відповідач), в якому просила:

- визнати бездіяльність Відповідача щодо не проведення нарахування та виплати Позивачеві середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 11.11.2016 по 04.05.2018 протиправною;

- зобов`язати Відповідача здійснити нарахування та виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 11.11.2016 по 04.05.2018 в сумі 51858 грн, компенсувати інфляційні втрати, пов`язані з втратою частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати в сумі 11334,37 грн;

- стягнути з Відповідача моральну шкоду у сумі 25000 грн.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив про те, що вона перебувала на посаді слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя. Наказом від 21.08.2015 року №80о/с Управління Міністерства внутрішній справ України на Придніпровській залізниці Позивач була звільнена з займаної посади з 31.08.2015 року за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України». Зазначений наказ був визнаний протиправним та скасований в частині звільнення Позивача постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.04.2016 року по справі №808/8303/15. В подальшому відповідно до наказів №1о/с від 31.05.2016, №2о/с від 09.01.2017 року Позивач повторно була звільнена з займаної посади. Зазначені накази були скасовані постановами Запорізького окружного адміністративного суду по справі №808/2143/16 від 18.08.2016 року та по справі №808/621/17 від 11.07.2017 року, які набрали законної сили. Вказує, що Позивач 26.05.2018 року звернулась до Відповідача з вимогою здійснити нарахування та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 11.11.2016 року по 04.05.2018 року. Однак Відповідач відмовив Позивачеві у задоволенні такої вимоги і дана відмова, на думку останнього, є протиправною.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року адміністративний позов задоволено частково (а.с.72-76).

Визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.11.2016 по 04.05.2018.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію УМВС України на Придніпровській залізниці здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію втрати частини доходу за період з 11.11.2016 по 04.05.2018.

Стягнуто з Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень.

В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що наявна необхідність виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки в період з 11.11.2016 року по 04.05.2018 року між сторонами у справі тривали судові спори з приводу оскарження наказів про звільнення та у справі №808/621/17 ставилось питання про поновлення на посаді. Також суд першої інстанції зазначив про неможливість самостійно розрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки згідно приписів Порядку №100 розмір заробітку за час вимушеного прогулу має бути розрахований саме виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Поряд із цим, сторони не надали інформацію про заробітну плату (грошове забезпечення) Позивача за останні два календарних місяці роботи перед відпусткою по вагітності та пологам, тобто за липень та серпень 2013 року. Крім того, вирішуючи позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди та задовольняючи її частково суд послався на засади розумності і справедливості.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що суд всупереч власним твердженням та законодавчим актам виходить за межі року при визначенні терміну, за який вважає необхідним стягнути грошове забезпечення. Також Відповідач вказує, що відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» на території України фінансування органів внутрішніх справ з державного бюджету починаючи з 07 листопада 2015 року припинено, а атестованих посад працівників міліції починаючи з 07 листопада 2015 року не існує. Також Відповідач зазначив про помилковість висновків суду щодо наявності завданої моральної шкоди.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначено, що оскільки його звільнення востаннє відбулось 04 травня 2018 року, але він знаходився у декретній відпустці по догляду за дитиною до 11 листопада 2016 року, середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат, отриманих Позивачем за останні два місяці роботи, а саме за липень, серпень 2013 року, оскільки з 05 вересня 2013 року Позивач знаходився у відпустці у зв`язку з вагітністю і пологами. Також Позивач вказав, що йому було завдано моральної шкоди у зв`язку із тим, що він був незаконно звільнений з роботи. Позивач зазначає, що нормальний розклад життя був розладнаний внаслідок грубого порушення Відповідачем трудового законодавства. Крім того, у відзиві Позивач заявив клопотання про розгляд справи без його участі.

Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ України та обіймала посаду слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя Управління МВС України на Придніпровській залізниці.

Згідно довідки №403 від 05.09.2013, Позивач в період 05.09.2013 - 08.01.2014 перебувала у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами.

Відповідно до наказу Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 21.02.2014 №16о/с, Позивачеві надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 13 лютого 2014 року до 10 листопада 2016 року.

Наказом УМВС України на Придніпровській залізниці від 21.08.2015 №80о/с майора міліції ОСОБА_1 було звільнено з посади слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 31.08.2015. Згідно наказу, вислуга років станом на 31.08.2015 у календарному обчисленні складає 15 років 00 місяців 00 днів.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року по справі №808/8303/15 за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, зазначений наказ про звільнення позивача визнано протиправним та скасовано.

На виконання Постанови суду, Управлінням МВС України на Придніпровській залізниці був виданий наказ №1о/с від 31.05.2016, згідно якого пункт наказу УМВС від 21.08.2015 №80о/с в частині звільнення Позивача з органів внутрішніх справ за п.64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України відмінити, вважати її працюючою на попередній посаді з 31.08.2015 року.

Крім того, зазначеним наказом Позивача звільнено в запас Збройних сил за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 06.11.2015. Зазначено, що вислуга років на день звільнення складає 15 років 02 місяці 06 днів.

Постановою Запорізькою окружного адміністративного суду від 18.08.2016 по справі №808/2143/16 зазначений наказ в частині звільнення позивача визнано протиправним та скасовано.

На виконання постанови суду, Управлінням МВС України на Придніпровській залізниці був виданий наказ №2о/с від 09.01.2017, згідно якого пункт наказу УМВС від 31.05.2016 №1о/с в частині звільнення Позивача з органів внутрішніх справ за п.64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України відмінити, вважати її працюючою на попередній посаді з 06.11.2015 року. Зазначеним наказом Позивача звільнено в запас Збройних сил за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 06.11.2015. Зазначено, що вислуга років на день звільнення складає 15 років 02 місяці 06 днів.

Постановою Запорізькою окружного адміністративного суду від 11.07.2017 по справі №808/621/17 зазначений наказ в частині звільнення Позивача визнано протиправним та скасовано.

На виконання постанови суду, Управлінням МВС України на Придніпровській залізниці був виданий наказ №5о/с від 04.05.2018, згідно якого пункт наказу УМВС від 09.01.2017 №2о/с в частині звільнення Позивача з органів внутрішніх справ за п.64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України скасовано. Зазначеним наказом Позивача звільнено в запас Збройних сил за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 04.05.2018. Зазначено, що вислуга років на день звільнення складає 17 років 08 місяців 04 дні.

Розглядаючи справи №808/8303/15, №808/2143/16, №808/621/17 Запорізький окружний адміністративний суд не вирішував питання щодо стягнення на користь Позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі вимоги не заявлялись.

Позивач звернулась до Відповідача з вимогою виплатити на її користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період 11.11.2016 по 04.05.2018. У відповідь на зазначене звернення Відповідач листом від 26.06.2018 №П-151 повідомив, що не вбачає підстав для розгляду зазначеного питання.

Положеннями ст. 43 Конституції України закріплено право кожного громадянина на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає. При цьому громадянам гарантується захист від незаконного звільнення, а право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною другою ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За приписами п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Отже, чинним законодавством на Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці покладено імперативний обов`язок виплатити незаконно звільненій особі рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більше як за один рік.

Як встановлено судом, звільнення Позивача з займаної посади відповідно до наказів Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці №80о/с від 21.08.2015, №1о/с від 31.05.2016, №2о/с від 09.01.2017 визнано незаконним постановами Запорізького окружного адміністративного суду у справах №808/8303/15, №808/2143/16, №808/621/17.

Зі змісту наказів №1о/с, №2о/с, №5о/с вбачається, що останні не містять вказівки, що Позивач була поновлена на попередній посаді. Разом з тим, оскільки наказом №5о/с від 04.05.2018 Управлінням УМВС України на Придніпровській залізниці до вислуги років Позивача був зарахований період, протягом якого Позивач фактично не працювала у зв`язку з її незаконним звільненням, суд першої інстанції дійшов правильного, що фактично Позивача було поновлено на посаді слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя.

Враховуючи, що Позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до 10.11.2016 року включно, вона мала стати до роботи 11.11.2016 року. Однак, у зв`язку з виданням Управлінням Міністерства внутрішніх справі України на Придніпровській залізниці оспорюваних наказів, гарантоване їй Конституцією України право на працю вона не реалізувала.

Оскільки в період з 11.11.2016 по 04.05.2018 між сторонами у справі тривали судові спори з приводу оскарження наказів про звільнення та у справі № 808/621/17 ставилось питання про поновлення на посаді, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно необхідності виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Крім того, задовольняючи відповідну позовну вимогу суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16; провадження № 11-134ас18, згідно яких виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

В той же час, оскільки сторони не надали інформацію про заробітну плату (грошове забезпечення) Позивача за останні два календарних місяці роботи перед відпусткою по вагітності та пологам, тобто за липень та серпень 2013 року, суд позбавлений можливості самостійно розрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки згідно приписів Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, розмір заробітку за час вимушеного прогулу має бути розрахований саме виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Також судом першої інстанції обґрунтовано враховано обставини того, що Позивач, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, мала витрачати свій час і увагу на оскарження незаконних наказів про звільнення та після закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягення нею 3-х років, Позивач мала законні очікування того, що буде працевлаштована.

Таким чином протиправними діями та бездіяльністю Відповідача Позивачу завдано моральної шкоди і її завдання - доведено.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування суд першої інстанції належним чином мотивував ухвалене рішення, виходив із засад розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 11 березня 2019 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року по справі №280/5328/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 07 жовтня 2019 року.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов