Справа № 529/756/19
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 р.Справа № 529/756/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора СРПП Диканського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Григоренка Ігоря Олександровича на рішення Шишацького районного суду Полтавської області (головуючий І інстанції Сиволап Д.С., смт. Шишаки, Полтавська область) від 02.09.2019 року по справі № 529/756/19

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора СРПП Диканського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Григоренка Ігоря Олександровича

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ДПО18 № 281969 від 01.07.2019 р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, як незаконну.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у вечірній час 01.07.2019 р., перебуваючи на передньому пасажирському сидінні в компанії інших осіб, він рухався на автомобілі «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_2 (син позивача). В момент зупинки поліцейськими водій ОСОБА_2 згадав, що при ньому відсутнє посвідчення водія, зупинив автомобіль та побіг додому за посвідченням. В подальшому він повернувся на місце події, показав працівникам поліції посвідчення водія та наполягав на тому, що за кермом автомобіля був саме він. Вирішивши, що за кермом автомобіля «Фольксваген» перебував позивач ОСОБА_1 (хоча салон автомобіля він покинув через передні пасажирські двері) працівники поліції безпідставно вимагали у позивача надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Враховуючи те, що позивач автомобілем не керував, він вищевказану вимогу працівників поліції виконати не зміг, в зв`язку з чим на нього працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу було складено постанову про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 02.09.2019 року по справі № 529/756/19 позовні вимоги задоволено: постанову інспектора сектору реагування патрульної поліції Диканського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Григоренка Ігоря Олександровича серії ДПО18 № 281969 від 01 липня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП - скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказав, що висновок суду першої інстанції про те, що з відеозапису неможливо встановити, хто керував транспортним засобом є помилковим. Також, вважає, помилковим висновок суду першої інстанції про те, що особа, яка виносила постанову про притягнення до адміністративної відповідальності не може мати статусу свідка. Апелянт також послався на порушення судом першої інстанції приписів ч. 2 ст. КАС України та ст. 245 КАС України. Також апелянт послався на те, що позивачем був пропущений строк оскарження постанови.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

За правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України, у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Позивач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи телефонограмою від 02.10.2019 р. Надав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач повідомлявся на електронну адресу, яка містяться в матеріалах справи. Надав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що близько 20-20 год. 01.07.2019 р. працівниками Диканського ВП, що перебували на службовому автомобілі по вул. Сторчуна в с. Балясному Диканського району Полтавської області, був зупинений автомобіль «VOLKSWAGEN» д.н.з. НОМЕР_2 . Після зупинки автомобіля його пасажири, що знаходились на передньому пасажирському сидінні почали виходити з автомобіля.

Вважаючи, що водієм цього автомобіля є позивач ОСОБА_1 , який також намагався покинути салон через пасажирські двері, працівники поліції попросили надати їм для перевірки посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, а після відмови останнього зробити це 01.07.2019 року на місці зупинки транспортного засобу склали постанову ДПО18 № 281969 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Згідно цієї постанови водій ОСОБА_1 в супереч вимогам п. 2.1.а ПДР не надав для перевірки посвідчення водія та реєстраційні документи в зв`язку з чим на нього в порядку ч. 1 ст. 126 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. 9).

Не погодившись з винесеною постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про їх обґрунтованість.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Що стосується наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП слугував висновок відповідача про те, що після зупинки автомобіля, на вимогу поліцейського ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на автомобіль, чим порушив п. 2.1 ПДР.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2.1. ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Вказаною нормою визначений вичерпний перелік підстав для зупинки транспортного засобу. З матеріалів справи не встановлено факту того, що автомобіль, яким ніби-то керував позивач зупинявся за наявності підстав, що визначені ст. 35 Закону України "Про національну поліцію", оскільки в постанові про притягнення до відповідальності посилання на порушення іншого пункту ПДР, який був підставою для зупинки транспортного засобу, відсутнє.

В свою чергу, вимозі працівника поліції щодо пред`явлення для перевірки посвідчення водія та реєстраційного документу на автомобіль, обов`язково має передувати порушення водієм ПДР, скоєння дорожньо-транспортної пригоди або інші підстави, передбачені вищезазначеною статтею Закону.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 в адміністративній справі № 686/11314/17, яка в силу приписів ст. 242 КАС України є обов`язковою для суду.

В свою чергу, з матеріалів справи таких підстав не вбачається, оскільки наданий до суду відеозапис не фіксує, ані підставу (порушення ПДР чи ін.), що слугувала зупинці транспортного засобу, ані особи, що керувала транспортним засобом, а тому, за умови відсутності факту порушення позивачем ПДР, які могли стати підставою для зупинки автомобіля, у позивача був і відсутній обов`язок щодо пред`явлення документів, що визначені п. 2.1 ПДР.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Положеннями ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02.07.2015 р. № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Приписами ст. 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Що стосується наданого відповідачем відеозапису з нагрудної камери, суд зазначає, що відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Враховуючи приписи наведеної вище норми КУпАП, суд зазначає про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, а з самого відеозапису неможливо встановити самого факту вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, суд зазначає, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення не лише у випадку фіксації правопорушення здійсненої у автоматичному режимі, а й у інших випадках, оскільки ч. 3 ст. 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Вимоги ж до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режими, визначені частиною четвертою вказаної статті.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 р. по справі № 524/5536/17 (адміністративне провадження № К/9901/1403/17), яка враховується судом апеляційної при вирішенні цих правовідносин.

Положеннями ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Враховуючи те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів та підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не доведено наявності підстав для витребування у позивача документів, що визначені п. 2.1 ПДР, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Що стосується посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм ч. 2 ст. 2 КАС України, апеляційний суд зазначає, що в апеляційній скарзі відповідачем лише процитовано зазначену норму КАС України та вказано, що суд не перевірив винесену постанову на відповідність її вимогам цієї норми. В той же час, апелянт не вказує, в чому саме полягає невідповідність висновків суду першої інстанції в цій частині, з урахуванням встановлених в ході розгляду цієї справи обставин.

Що стосується посилання апелянта на порушення вимог ст. 245 КАС України, відповідач вказав, що суд першої інстанції ухвалив рішення лише про скасування спірної постанови та не робив висновок про її протиправність.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 286 КУпАП, якою визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України судом першої інстанції ухвалене рішення про скасування рішення суб`єкта владних повноважень (спірної постанови) та закрито провадження у справі. Застосування приписів п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України не є обов`язковим, оскільки спеціальною нормою при розгляді цієї категорії справ є саме ст. 286 КАС України, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Що стосується посилання апелянта на пропуск строку звернення до суду, колегія суддів зазначає, що спірна постанова складена 01.07.2019 р., а до суду першої інстанції позивач звернувся 17.07.2019 р. В позовній заяві позивач вказував про те, що якщо суд встановить факт пропуску строку оскарження цієї постанови, він просить його поновити, оскільки про наявність цієї постанови (фактично ознайомлення з її змістом) позивач дізнався лише 15.07.2019 р., під час ознайомлення з матеріалами справи в Диканському районному суді Полтавської області, про притягнення позивача до відповідальності за порушення ст. 130 КУпАП. Тобто позивачем при зверненні до суду першої інстанції заявлялося клопотання про поновлення строку звернення до суду, але як при вирішенні питання про відкриття провадження у справі так і під час її розгляду по суті, підстав для залишення позову без розгляду встановлено не було. Не наведено таких підстав і відповідачем в доводах апеляційної скарги та з матеріалів справи таких підстав також не вбачається.

На підстави викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 02.09.2019 року по справі № 529/756/19 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора СРПП Диканського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Григоренка Ігоря Олександровича на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 02.09.2019 року по справі № 529/756/19 - залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 02.09.2019 року по справі № 529/756/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло В.В. Катунов

Повний текст постанови складено 07.10.2019 року