Справа № 640/6296/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6296/19 Суддя (судді) першої інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Суркової Д.О.,

представників позивача Коноваленко А.П., Примакової Д.В.,

представника відповідача Макаренко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРРІ МОР» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕРРІ МОР» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.04.2019: № 2 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 1 822 834, 00 грн; № 2 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 2 230 204, 00 грн; № 2 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 2 696 282, 00 грн та № 2 від 04.04.2019 про застосування штрафних санкцій за порушення граничного строку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування у сумі 1 228 523, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з огляду на те, що господарські операції позивача з його контрагентами здійснювались на підставі належним чином оформлених первинних документів, які дають можливість встановити реальність здійснених господарських операцій та фактичне придбання товару і надання послуг, чим спростовується висновок податкового органу щодо порушення добросовісним платником - Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕРРІ МОР» - положень податкового законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що висновок податкового органу щодо безтоварності проведених операцій між позивачем та його контрагентами є безпідставним, оскільки належними первинними документами підтверджено настання реальних правових наслідків, зміну майнового стану сторін, а також безпосередній зв`язок проведених операцій із господарською діяльністю позивача.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт наполягає на правильності висновків акту перевірки та вказує на наявність вироків та кримінальних проваджень відносно посадових осіб контрагентів позивача, що свідчить про ознаки фіктивності у діяльності таких товариств. Також апелянт наголошує на непідтвердженні легального джерела походження придбаних товарно-матеріальних цінностей та неспроможності контрагентів виконати надані послуги за відсутності трудового ресурсу, реального часу здійснення операцій, а також основних засобів, що економічно необхідні для виконання такої діяльності.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. Так, вказує, що відповідачем не надано жодних додаткових доказів, в той час, як скарга відтворює зміст акту перевірки, якому судом першої інстанції надано належну оцінку.

Відповідачем подані додаткові пояснення, в яких він доводить суду, що статус фіктивного підприємництва несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримала, наполягала на їх задоволенні, в той час, як представники позивача проти цього заперечували, просили судове рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що в період з 30 січня 2019 року до 19 лютого 2019 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Беррі Мор» з питань дотримання податкового законодавства та валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 12.12.2013 по 30.09.2018.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 137/26-15-14-02-03/39019092 від 26.02.2019, яким виявлені порушення:

- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134. Пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, пунктів 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 1.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», пункту 3 розділу ІІІ НП(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», пункту 6 П(С)БО 16 «Витрати», пункту 5 П(С)БО 15 «Дохід» занижено податок на прибуток на загальну суму 1 562 654,00 грн;

- пункту 44.1 статті 44, пунктів 192.1, 192.3 статті 192, пунктів 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 784 163 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 2 696 282 грн;

- пункти 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в частині порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних.

На підставі висновків акта перевірки 04 квітня 2019 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 2 форми «Р», яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції з податку на прибуток у розмірі 1 822 834,00 грн.;

- № 2 форми «Р», яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції з податку на додану вартість у розмірі 2 230 204,00 грн.;

- № 2 форми «В4», яким зменшено суму від`ємного значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 2 696 282 грн.;

- № 2 форми «ПН», яким у зв`язку із порушенням строків складання та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних/розрахунків коригування на суму податку на додану вартість застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 1 228 523,00 грн.

Незгода позивача з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт власних повноважень не довів перед судом, що відносини позивача з контрагентами мали фіктивний характер, в той час, як позивач надав докази реальності здійснених операцій, довівши їх переконливість, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРРІ МОР» є: 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами (основний); 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки, що підтверджується відомостями, наявними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Проводячи таку діяльність, позивачем укладено ряд договорів з такими контрагентами:

- договір поставки № 08Т-2016 від 01 червня 2016 року з ТОВ «ЮНІТЕК КОМПАНІ» (а.с. 31 т. 2);

- договір поставки № 06Т-2016 від 25 січня 2016 року з ТОВ «ФІНАНСРЕАЛ» (а.с. 69 т. 2);

- заявка-договір про надання транспортних послуг № 11/09-1 від 11 вересня 2015 року з ТОВ «ОЛАНД СТОРМ» (а.с. 84 т. 2);

- договір про надання послуг № 2016-10/П від 01 жовтня 2016 року з ТОВ «РЕНТКОМПАНІ» (а.с. 92-93 т. 2);

- договір про надання послуг № 2015-03П від 01 березня 2015 року з ТОВ «МАЯК ЕКСПРЕС» (а.с. 126-127 т. 2);

- договір про надання послуг № 2107-2017 від 21 липня 2017 року з ФОП ОСОБА_1 (а.с. 174-177 т. 2) та додаткова угода до нього № 1 від 21 серпня 2017 року.

У якості підтвердження реального здійснення господарських операцій із контрагентами по наведеним вище договірним зобов`язанням, позивачем надані наступні первинні документи:

- по взаємовідносинах з ТОВ «ЮНІТЕК КОМПАНІ»: видаткові накладні, податкові накладні і квитанції про їх реєстрацію, банківські виписки, договір про переведення боргу;

- по взаємовідносинах з ТОВ «ФІНАНСРЕАЛ»: видаткові накладні, податкові накладні і квитанції про їх реєстрацію, банківські виписки, договір про переведення боргу;

- по взаємовідносинах з ТОВ «ОЛАНД СТОРМ»: акт надання послуг, товарно-транспортна накладна, податкова накладна та витяг з ЄРПН, банківська виписка;

- по взаємовідносинах з ТОВ «РЕНТКОМПАНІ»: акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та відповідні акти до них, податкові накладні та квитанції про їх реєстрацію, банківська виписки та договір про переведення боргу;

- по взаємовідносинах з ТОВ «МАЯК ЕКСПРЕС»: акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та відповідні акти до них, податкові накладні, банківські виписки;

- по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 : акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), акти приймання-передачі сировини для переробки, акти переробки товару, акти приймання-передачі переробленого товару, банківські виписки.

Як в акті перевірки, так і в апеляційній скарзі, контролюючий орган посилається на наявність ознак безтоварності проведених операцій із наведеними контрагентами.

Так, відповідач посилається на те, що аналізом номенклатури товару по податковим накладним, оформленим та зареєстрованим в установленому порядку в ЄРПН по підприємствах, які є покупцями ТОВ «ЮНІТЕК КОМПАНІ», ТОВ «РЕНТКОМПАНІ» та ТОВ «МАЯК ЕКСПРЕС», встановлено, що номенклатура придбаних та реалізованих товарів (робіт, послуг) не співпадає та вказує на підміну товарних позицій (пересортицю товару).

У відношенні контрагента позивача ТОВ «МАЯК ЕКСПРЕС», податковий орган також посилається на наявність вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2018, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України.

Відносно ТОВ «ФІНАНСРЕАЛ» контролюючий орган вказує на наявність вироку Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2016, відповідно до якого затверджено мирову угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 та визнано винним останнього у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358 КК України (а.с. 122-124 т. 9).

Також, податковим органом встановлено декларування операцій по ланцюгу взаємовідносин за відсутністю факту їх реального здійснення, оскільки відсутнє реальне джерело походження введення в обіг при первинному продажі від контрагента ТОВ «ОЛАНД СТОРМ» ідентифікованих послуг, на які позивачем було задекларовано податковий кредит та які вплинули на задекларовані ТОВ «БЕРРІ МОР» показники звітності з податку на додану вартість. Аналізом інформаційних баз, податковим органом встановлено відсутність у ТОВ «ОЛАНД СТОРМ» трудових ресурсів, що необхідні для виконання діяльності, що передбачено договором.

Стосовно правовідносин з ФОП ОСОБА_1 , податковий орган наголошує на неможливості виконати обсяг робіт, визначених договором, за відсутності трудового ресурсу, реального часу здійснення операцій, а також основних засобів, що економічно необхідні для виконання такої діяльності.

Окрім зазначеного, відповідач в ході перевірки дійшов висновку, що позивачем здійснювалась реалізація товару, термін реалізації якого закінчився та який був списаний по кредиту рахунку 28, згідно оборотно-сальдових відомостей. В ході перевірки позивачем не надано сертифікати якості на товар, у зв`язку із чим відповідач в акті перевірки зазначив, що ТОВ «БЕРРІ МОР» здійснювало реалізацію товару невідомого походження, тобто отриманого безоплатно.

В апеляційній скарзі відповідач не обґрунтовує нарахування податкових зобов`язань,а лише наполягає на тому, що позивач мав застосовувати та не застосував ДСТУ, що не є податковим правопорушенням та підставою для нарахування податкових зобов`язань взагалі. Закон України «Про стандартизацію», на який посилається контролюючий орган, не поширюється на сферу безпеки та якості харчових продуктів, а згідно ст. 23 цього ж Закону, національні стандарти застосовуються на добровільній основі, крім випадків, визначених законодавством.

Зміст державних стандартів, зокрема щодо умов і строків зберігання, відповідачем не доведено, стандарти ані при перевірці, ані при розгляді справи в суді не надані, тобто неможливо встановити поширення стандартів на конкретний вид товарів, реалізованих позивачем.

При цьому, на переконання судової колегії, під час перевірки неможливо прийти до висновку про отримання особою товару «невідомого походження». Такі обставини неможливо встановити на підставі податкових та бухгалтерських документів, перевірених податковим органом та наданих суду. Доказів зворотного відповідачем не надано, зокрема, доказів проведення позивачем списання товару, строк реалізації якого закінчився, та подальший продаж списаного або іншого товару. Також відповідачем не надано доказів отримання позивачем товару без оплати його вартості.

Матеріали справи свідчать про те, що контролюючим органом застосовано до ТОВ «БЕРРІ МОР» штрафні санкції у сумі 1 228 523 грн за нездійснення реєстрації у ЄРПН податкових накладних на суму податку на додану вартість 2 457 046 грн у зв`язку із виявленням товару, строк реалізації якого сплив.

Як було зазначено вище, висновки відповідача щодо спливу строку реалізації товару, який продавався позивачем, є помилковими, операції зі списання товару не підтверджені належними доказами.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відхилення доводів відповідача щодо реалізації позивачем товару невідомого походження, оскільки з аналізу матеріалів справи слідує, що товариством було дотримано технічні умови виробників товару та здійснювалась реалізація товару, термін зберігання якого не сплив, та списання товару ТОВ «Беррі Мор» не здійснювалось.

Крім того, відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну території України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезення таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діячьності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримані послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу".

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.6 ст. 201 ПК України, платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.201.10. ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підставами для формування податкового кредиту є наявність належним чином оформленої та зареєстрованої податкової накладної, митної декларації, заяви зі скаргою на постачальника, поданої відповідно до пункту 201.10 статті 201 Кодексу, бухгалтерської довідки, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 Кодексу, або інших документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Податковому Кодексі передбачено підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність складеної та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, податкової накладної.

Контрагенти ТОВ «БЕРРІ МОР», що є постачальниками товарів (виконавцями робіт), здійснили реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, про що свідчать Витяги з Єдиного реєстру податкових накладних в розрізі кожного контрагента-продавця товарів та не заперечується податковим органом.

Як свідчать матеріали справи, під час перевірки позивачем для огляду були надані усі первинні документи, складання/наявність яких передбачена чинним законодавством, що підтверджують факт укладення та належного виконання господарських операцій між ТОВ «БЕРРІ МОР» та контрагентами постачальниками.

Фінансово-господарські документи, що були досліджені під час проведення перевірки, свідчать про наявність у сторін, які вчинили правочини, необхідного обсягу цивільної дієздатності, вільне волевиявлення учасників правочину, що відповідає їх внутрішній волі. Правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, це доводиться укладеною та виконаною угодою між платником податків та контрагентом.

Колегія суддів також зазначає, що договори, укладені між позивачем та його контрагентами, в судовому порядку не оспорювалися, недійсними (фіктивними) не визнавалися, їх зміст не суперечить вимогам чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем не надано, як того вимагають положення чинного законодавства України, доказів, які б свідчили про те, що документи, які виписані на виконання договорів, були сфальсифікованими, як і не надано відомостей про звернення до правоохоронних органів у зв`язку з виявленими порушеннями складання завідомо неправдивих документів звітності.

В апеляційній скарзі, контролюючий орган посилається на наявність вироку Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2016 в справі № 757/52832/16-к, яким затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 та визнано останнього винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358 КК України.

Так, у вироку зазначено, що 07.07.2015 ОСОБА_3 підробив документи ТОВ «ФІНАНСРЕАЛ» з метою їх використання іншими особами. Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними діями, що виразилися у фіктивному підприємництві, тобто створенні суб`єкту підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 205 КК України.

Відповідно до частини 1 ст. 205 КК України фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

За приписами ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що первинні документи на підтвердження здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ФІНАНСРЕАЛ», підписані не засудженим вироком суду ОСОБА_3 , а іншою особою, а саме директором ОСОБА_5 .

Таким чином, слушними є доводи про те, що для визнання вироку належним доказом нереальності господарських операцій позивача з його контрагентами, з огляду на відсутність у вироку конкретних обставин щодо господарських операцій, періодів їх здійснення, даних посадових осіб, що підписували первинні документи як на підставу.

Реальність здійснення господарських операцій підтверджена первинними документами, які належним чином відображені в бухгалтерському обліку позивача, що, на переконання суду, доводить факт зміни майнового стану товариства з метою реалізації його комерційної мети.

Щодо вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2018, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України, колегія суддів зважує на наступне.

Так, диспозицією статті 205-1 КК України є внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що первинні документи підписані не ОСОБА_2 , а іншою особою, а саме директором ОСОБА_6 .

З огляду на викладене, вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2018, яким засуджено ОСОБА_2 не має преюдиційного значення для даної справи, оскільки кримінальне правопорушення вчинено в серпні 2016 року, в той час як господарські правовідносини між товариствами мали місце у вересні - грудні 2015 року.

Що стосується інших кримінальних проваджень, порушених стосовно службових осіб деяких контрагентів позивача, то колегія суддів вважає такі доводи податкового органу безпідставними, оскільки ТОВ «БЕРРІ МОР» ніякого відношення до зазначеного слідства не має, відносини ТОВ «БЕРРІ МОР» та його контрагентів у цих кримінальних провадженнях не досліджуються.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від знаходження їх за юридичною адресою, фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Враховуючи, що юридична відповідальність має індивідуальний характер, позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб. Крім того, порушення контрагентом позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо безтоварності відповідних господарських операцій.

Здійснення господарської діяльності контрагента не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій. На період господарських взаємовідносин між позивачем та його контрагентами останні були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість, установчі та реєстраційні документи не визнавались недійсними.

Крім того, неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку наявності неправомірних дій іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, який чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС А.Д. проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Також, колегія суддів відзначає, що податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 02.10.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова