Справа № 460/473/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/6605/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Ратушної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року (суддя - Щербаков В.В., м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 04.03.2019 звернулася до суду з позовом до Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, у якому просила: визнати протиправними дії відповідача щодо застосування величини оцінки страхового стажу в розмірі 1% при призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати Сарненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити розрахунок та виплату пенсії за віком позивача відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки та із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1-35% відповідно до підпункту 4-4 пункту 4 розділу XV «Прикінцеві положення», починаючи з 01.10.2017 з урахуванням раніше виплачених сум. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 28.01.2019 звернулась до відповідача із заявою про проведення з 01.10.2017 перерахунку пенсії відповідно до пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, що обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%, на яку відповідач надав відповідь про те, що з 01.10.2017 проведено автоматичний перерахунок пенсії із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з яких сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. Вважає, що дії відповідача є такими, що порушують її право на соціальний захист у законних розмірах та, як наслідок розмір встановленої пенсії є заниженим, оскільки неправильно було застосовано коефіцієнт страхового стажу 1%, а не 1,35%.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у справі №460/473/19 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що показник величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35% застосовується до визначення розміру пенсії, що призначається особі вперше. Так, як пенсія позивачу вже була призначена, фактично відбулося переведення з одного виду пенсії на інший, тому відповідач вважає, що правомірно застосував до визначення розміру пенсії позивача величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 з 21.09.2004 отримувала пенсію по інвалідності загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 06.08.2007 позивач перебувала на обліку в органах Пенсійного фонду, як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». З 01.10.2017 у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» відповідачем було перераховано розмір пенсії позивача.

ОСОБА_1 28.01.2019 звернулася до Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області із заявою про донарахування пенсії відповідно до пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, що обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

Орган Пенсійного фонду України листом від 08.02.2019 №229/04-29 повідомив позивача про те, що страховий стаж позивача становить 42 роки 05 місяців 07 днів. Коефіцієнт страхового стажу, визначений відповідно до статті 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням вартості одного року страхового стажу 1% складає 0,42417 (42 роки *12 місяців + 05 місяців) / 1200). Розмір пенсії обчислено із урахуванням заробітної плати за період роботи з 01.11.1994 по 31.10.1999 та з 01.07.2000 по 31.07.2007, розмір якої складає 10746,99 грн. (3764,40 грн. - середня заробітна плата по країні за 2014-2016 роки * 2,85490 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати). Основний розмір пенсії за віком з урахуванням вказаного вище стажу та заробітної плати, становить 4558,55 (10746,99 грн. - зарплата * 0,42417- коефіцієнт страхового стажу). Враховуючи вищезазначене, розмір пенсійної виплати позивача з 01.12.2018 становить 5058,71 грн. В тому числі: 4558,55 грн. основний розмір пенсії за віком; 329,34 грн. - доплата за понаднормативний стаж (22 роки); 170,82 грн. - додаткова пенсія потерпілій внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорія. Перерахунок пенсії проведено згідно з чинним пенсійним законодавством.

Не погоджуючись із застосованим органом Пенсійного фонду показником величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у позивача виникло вперше, а тому при визначенні розміру пенсійних виплат слід застосовувати положення пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у яких йдеться прозастосування величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приписами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на дату призначення позивачу пенсії по інвалідності) пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Статтею 33 цього ж Закону у вказаній редакції було передбачено, що пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: інвалідам I групи - 100 відсотків пенсії за віком; інвалідам II групи - 90 відсотків пенсії за віком; інвалідам III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на дату призначення позивачу пенсії за віком) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

За змістом частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відтак, при переведенні з одного виду пенсії на інший особам враховується заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), як при первинному призначенні пенсії, а за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення одного виду пенсії, призначеної саме за цим законом, на інший. Отже показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінний, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, з`ясовуючи належність застосування величини оцінки одного року страхового стажу пенсії позивача, колегія суддів зазначає наступне.

11.10.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до положень пункту 4-3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.

Згідно з абзацом 1 пункту 4-4 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %. Отже, середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %, згідно з положеннями пункту 4-4 «Прикінцевих положень» Закону №1058-ІV застосовується лише при призначенні особам пенсії у період з 01.10.2017 по 31.12.2017.

Тобто, з 01.10.2017 пенсії, призначені згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, тоді як при призначенні вперше пенсії в період з 01.10.2017 по 31.12.2017, зокрема, застосовується величина оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

В спірному випадку встановлено та сторонами не заперечується, що з 21.09.2004 по 06.08.2007 позивач отримувала пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто реалізувала своє право на первинне призначення пенсії за нормами вказаного Закону. Відтак, при наступних переведеннях на інший вид пенсії згідно норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», чи то на пенсію за віком, чи на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, буде мати місце саме переведення з виду на вид, а не призначення пенсії вперше, незважаючи на ту обставину, що у період з 06.08.2007 по 01.10.2017 позивач отримувала пенсію за віком відповідно до іншого закону, а саме Закону України «Про державну службу».

Суд першої інстанції безпідставно не звернув уваги на вказані обставини справи та прийшов до помилкового висновку про те, що оскільки позивач отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», яка передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, то з 01.10.2017 позивачці було вперше призначено пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не врахувавши той факт, що у період з 21.09.2004 по 06.08.2007 позивач вже отримувала пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто реалізувала своє право на первинне призначення пенсії за нормами цього Закону.

На підставі викладеного вище, колегія суддів наголошує, що оскільки пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вже була призначена позивачеві 21.09.2004, то положення пункту 4-4 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Доводи позивача з приводу того, що відповідно до її заяви від 01.11.2017 пенсія за віком призначалась їй вперше зазначених висновків суду не спростовують.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту позовної заяви вбачається, що фактично спірні правовідносини виникли у зв`язку з помилковим ототожненням позивачем таких понять, як призначення пенсії та переведення з одного виду пенсії на інший. Так, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії в межах одного закону (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Кожна наступна зміна виду пенсії в межах одного закону є переведенням або переходом з одного виду пенсії на інший, а не її призначенням, оскільки в практиці застосування пенсійного законодавства не існує поняття другого, третього, подальшого або іншого призначення пенсії. Законодавець оперує лише поняттям призначення пенсії, яким є первинне її призначення та поняттям переведення пенсії з виду на вид, яким є всі подальші зміни виду пенсії саме в межах одного закону.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 31.03.2015 (справа №21-612а14).

Отже, оскільки позивачеві у 2004 році була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а у 2017 році вона був переведена на іншу пенсію у межах цього ж Закону, відповідач, з огляду на наведені правові норми, обґрунтовано застосував величину оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Колегія суддів апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України у пункті 2.1 рішення від 26.12.2011 № 20-рп/2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У пункті 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР ).

При вирішенні спірних правовідносин колегією суддів також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно із частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв рішення, врахувавши лише позицію позивача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги відповідача є підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, відтак оскаржуване рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 07 жовтня 2019 року.