Справа № 500/99/19
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 рокуЛьвів№ 857/4418/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Заверухи О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ваврик Х.Б.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі №500/99/19 (рішення ухвалено в м. Тернополі, головуючий суддя Хрущ В.Л., повне судове рішення складено 19.03.2019) за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафів від 13.12.2018 за №ТР1555/415/АВ/ТД-ФС та за №ТР 1555/415/АВ/ЗП-ФС,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_2 10.01.2019 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови: №ТР1555/415/АВ/ТД-ФС від 13.12.2018 про накладення штрафу у розмірі 446760,00 грн. та №ТР 1555/415/АВ/ЗП-ФС від 13.12.2018 про накладення штрафу у розмірі 11169,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що накладення штрафів за ті самі правопорушення відповідно до постанов Управління Держпраці у Тернопільській області №ТР1555/415/АВ/ТД-ФС та №ТР1555/415/АВ/ЗП-ФС від 13.12.2018 є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме правопорушення вдруге, що є порушенням статті 61 Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основоположних прав.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано постанови Управління Держпраці у Тернопільській області №ТР1555/415/АВ/ТД-ФС від 13.12.2018 про накладення на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 штрафу у розмірі 446760,00 гривень та №ТР 1555/415/АВ/ЗП-ФС від 13.12.2018 року про накладення на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 штрафу у розмірі 11169, 00 гривень.

Не погодившись з таким рішенням суду першої Управління Держпраці у Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що штраф у відповідності до частини 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці виключно на суб`єкта господарювання та може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частинами 1 та 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є адміністративною відповідальністю фізичної особи і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення. Також, зазначає, що розгляд справи про накладення штрафних санкцій на суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_2 проведений 13.12.2018, постанови про накладення штрафу уповноваженою посадовою особою №ТР1555/415/АВ/ТД-ФС та № ТР 1555/415/АВ/ЗП-ФС винесенні та набрали законної сили у день їх прийняття - 13.12.2018, згідно затвердженої форми, та отримані позивачем 13.12.2018. Постанова Лановецького районного суду Тернопільської області винесена пізніше, а саме 03.01.2019 та набрала законної сили 15.01.2018, що свідчить про те, що на час винесення постанов про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління ФОП ОСОБА_2 , до адміністративної відповідальності за частиною 1, 3 статті 41 КУпАП не притягувався, а відтак Управління не вчиняло ніяких дій щодо притягнення ФОП ОСОБА_2 до подвійної відповідальності.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив вимоги наведені в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 , зареєстрований в як фізична особа - підприємець з 10.07.2000 року.

Основним видом діяльності позивача, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних - осіб підприємців серії ААБ №325703 від 17.01.2013, - є перевезення вантажним автомобільним транспортом. Свою діяльність позивач здійснює шляхом пасажирського перевезення наземним транспортом міського та приміського сполучення.

З метою виконання вимог окремого доручення Голови Державної служби України з питань праці від 24.07.2018 №173/4.1-18, яким начальників Головних управлінь Держпраці в областях зобов`язано забезпечити аналіз стану оформлення трудових відносин суб`єктами господарювання всіх форм власності, що здійснюють транспортні пасажирські перевезення, - Управлінням Держпраці у Тернопільській області було надіслано Головному управлінню ДФС у Тернопільській області та ТОВ "Тернопільавтотранс 16100" запит про надання інформації про осіб, які упродовж січня - червня 2018 року перебували у трудових відносинах з суб`єктами господарської діяльності, які надають на території області транспортні перевезення пасажирів.

На вищезазначений запит Управлінням отримано відповідь від 23.08.2018 №7002/10/19-00-13-01-30/16920, у якій було надано запитувану інформацію, у тому числі, і по ФОП ОСОБА_2 ..

Згідно отриманої інформації від ТОВ "Тернопільавтотранс 16100" щодо водіїв, які виконували рейси у суб`єктів господарської діяльності, встановлено наявність розбіжностей із інформацією, отриманою від Головного управління ДФС у Тернопільській області щодо осіб, які перебували упродовж січня - червня 2018 року у трудових відносинах з суб`єктами господарської діяльності, які надають на території області транспортні перевезення пасажирів, серед яких і ФОП ОСОБА_2 .

На підставі вищезазначеного, у відповідності до підпункту 3 пункту 5 Порядку 295, за рішенням керівника Управління 02 листопада 2018 року видано Наказ про проведення інспекційного відвідування № 693 та направлення № 1555/415 від 02 листопада 2018 року на проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю (інспекційне відвідування) - у ФОП ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час перевірки інспекторами встановлено, що підприємцем ОСОБА_2 не укладено трудових договорів в письмовій формі з найманими працівниками: водіями - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які періодично виконують рейси у ФОП ОСОБА_2 , що підтверджено наданими для перевірки матеріалами.

Крім того, заробітна плата найманим працівникам ФОП ОСОБА_2 на протязі 2018 року виплачувалась один раз в місяць, без виплат авансу.

15.11.2018, на основі виявлених порушень, інспектором праці Пугач Л.Є. складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ТР1555/415/АВ, у якому зафіксовані порушення законодавства про працю.

Крім того, за результатами перевірки працівниками Управління Держпраці у Тернопільській області за вищенаведеними фактами були складені протоколи про адміністративне правопорушення від 15.11.2018 №ТР1555/415/АВ/П/ПТ/1 та №ТР1555/415/АВ/П/ПТ/2, за вчинення адміністративних правопорушень передбачених частинами 1, 3 статті 41 КУпАП, які направлені для розгляду по суті до Лановецького районного суду Тернопільської області.

13.12.2018, в ході розгляду справи про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_2 за порушення законодавства про працю, було винесено постанову №ТР1555/415/АВ/ТД-ФС про накладення на позивача, ФОП ОСОБА_2 штрафу на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, у розмірі 446760,00 грн. та постанову №ТР 1555/415/АВ/ЗП-ФС про накладення штрафу у розмірі 11169,00 грн. на підставі абзацу 3 частини 2 статті 265 КЗпП України до Державного бюджету України.

Дані постанови і є предметом оскарження у даній справі.

Судом також встановлено, що 03.01.2019 постановою Лановецького районного суду Тернопільської області ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частинами 1, 3 статті 41 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500,00 гривень. 15.01.2019 року дана постанова набрала законної сили.

Визначену у вказаній постанові суму штрафу, 8500,00 грн., позивач сплатив до Державного бюджету 11.01.2019, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції №6 від 11.01.2019 (а.с.75).

Не погоджуючись із вищевказаними постанови про накладення штрафів та вважаючи, що його притягнуто до відповідальності за ті самі правопорушення вдруге, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що правопорушення, передбачені у частині 2 статті 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачені у частинах 1, 3 статті 41 КУпАП, належать до адміністративної відповідальності. Відтак, притягнення позивача двічі за одне й те саме правопорушення порушує його права, передбачені статтею 61 Конституції України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Ключовим правовим питанням, щодо якого виник спір, є можливість одночасного притягнення підприємця до відповідальності за ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України та ч. 3 ст. 41 Кодексу України по адміністративні правопорушення за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України і частиною 3 статті 41 Кодексу про адміністративні правопорушення України передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Штраф за частиною 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що і стаття 265 КЗпП, і стаття 41 КУпАП були викладені в такій редакції Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014.

Цей закон передбачав введення статтею 265 КЗпП фінансових санкції для роботодавців - юридичних та фізичних осіб-підприємців, у вигляді штрафу у розмірі від 1 до 30 мінімальних заробітних плат за допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску та податків, порушення термінів виплати заробітної плати більш ніж за один місяць, виплати не в повному обсязі, недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці та порушення інших вимог трудового законодавства.

Натомість стаття 41 КУпАП мала на меті запровадити штрафи для посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин; за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів чи у зв`язку з повідомленням ним про порушення вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» іншою особою, а також інше грубе порушення законодавства про працю.

Тобто ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Тобто, одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст. 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст. 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу другого ч. 2 ст. 265 КЗпП і частини 3 ст. 41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

В даному випадку позивач вважає, що притягнення його до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність та одне й те саме правопорушення, для застосування ст. 61 Конституції України необхідно з`ясувати чи належить відповідальність, передбачена статтею 265 КЗпП України і статтею 41 КУпАП до одного виду.

У теорії права виділяють конституційну, кримінальну, адміністративну, цивільну, дисциплінарну, матеріальну відповідальність. Водночас, дискутується питання про видову самостійність процесуальної, сімейної, екологічної та деяких інших видів відповідальності. Критерієм видової класифікації заходів відповідальності має бути юридична природа відповідного правопорушення та характер шкоди, що ним спричинена.

Закон не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені у ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Кваліфікуючи вид цієї відповідальності, суд бере до уваги: мету відповідальності - покарання роботодавців за порушення законодавства про працю та легалізація фонду оплати праці; характер шкоди - шкоду заподіяно суспільству, а не працівнику; вид стягнення - фінансова санкція у виді штрафу; суб`єкт, який притягує до відповідальності - державний орган; джерело сплати - штраф зараховується до державного бюджету.

Водночас диспозиції абз. 2 ч. 2 ст .265 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 КУпАП в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні: «фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)», а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача - ідентичні.

Враховуючи вищенаведені ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам людини, колегія суддів дійшла висновку, що правопорушення, передбачені у частині 2 статті 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у частині 3 статті 41 КУпАП, належить до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів звертає увагу, що за допуск фізичних осіб до роботи без оформлення трудових договорів ФОП ОСОБА_2 уже притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 03.01.2019, що набрала законної сили 15.01.2019. Застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

Вказану суму позивач сплатив, що підтверджується відповідною квитанцією наявною в матеріалах справи.

Накладення на нього штрафу за те саме правопорушення також постановами Управління Держпраці у Тернопільській області №ТР1555/415/АВ/ТД-ФС та №ТР 1555/415/АВ/ЗП-ФС, є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням ст.61 Конституції України.

Вказана правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 21 грудня 2018 року у справі №814/2156/16.

Посилання апелянта на те, що при винесенні оскаржуваних постанова -13.12.2018 позивач вперше притягувався до відповідальності не заслуговує на увагу, так як ці постанови не вступили в законну силу, бо є предметом оскарження цієї справи.

Крім того, 15.11.2018, на основі виявлених порушень, інспектором праці Пугач Л.Є. складено не тільки акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ТР1555/415/АВ, у якому зафіксовані порушення законодавства про працю, але й складені протоколи про адміністративне правопорушення від 15.11.2018 №ТР1555/415/АВ/П/ПТ/1 та №ТР1555/415/АВ/П/ПТ/2, за вчинення адміністративних правопорушень передбачених частинами 1, 3 статті 41 КУпАП, які направлені для розгляду по суті до Лановецького районного суду Тернопільської області.

Отже, направляючи вказані вище протоколи про притягнення до адміністатративної відповідальності позивача за вчинення адміністративних правопорушень передбачених частинами 1, 3 статті 41 КУпАП до суду після 15.11.2018 відповідач ще до 13.12.2018 бажав спочатку притягнути позивача згідно ст..41 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувані позивачем постанови на даний час становлять основу для притягнення позивача до повторної юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, - то такі постанови на даний час є такими, що порушують права позивача, а відтак в розумінні положень чинного законодавства, - є протиправними та мають бути скасовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі №500/99/19- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 07.10.2019