Справа № 160/2555/19
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2019 року м. Дніпросправа № 160/2555/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року ( суддя першої інстанції Озерянська С.І.) у справі №160/2555/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просив визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № Г-2143 від 23.02.2018 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з 16.02.2018 року, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії згідно наданої довідки, підвищенням пенсії за понаднормативний стаж відповідно до статті 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, надбавкою як дитині війни.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до листопада 1992 року позивач проживав у місті Донецьку, а в подальшому виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль. 16.02.2018 року представник позивача за нотаріально посвідченою довіреністю звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через Кам'янський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії за віком. Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № Г-2143 від 23.02.2018 року, яке було отримано 15.03.2019 року, відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком. В обгрунтування такого рішення відповідачем зазначено, що за наданими документами не підтверджено місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 на території України, а діючим законодавством не вирішено питання порядку звернення громадян, які постійно проживають за межами України, довідку про заробіток неможливо врахувати, оскільки довідка не відповідає Порядку № 22-1.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № Г-2143 від 23.02.2018 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 16.02.2018 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач через представника ОСОБА_2 звернуся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга фактичного обґрунтована доводами адміністративного позову.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Справа судом апеляційної інстанції розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв'язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає у Ізраїлі, де перебуває на консульському обліку посольства України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон № PU205141.

В період з 12.07.1957 року по 01.11.1992 року ОСОБА_1 працював на різних посадах та підприємствах та відповідно за вказаний період у нього наявний трудовий стаж, що підтверджується копією трудової книжки.

16.02.2018 року представником позивача, який діяв на підставі довіреності, було подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяву про призначення пенсії позивачу, яка підписана представником та до якої долучено : копію нотаріально посвідченої довіреності, копія паспорта, копія картки платника податків, оригінал та копія трудової книжки, оригінал та копія вкладишу до трудової книжки, довідка про заробіток для обчислення пенсії, довідка про стаж та реорганізацію підприємства, заява про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок, копія паспорта представника.

23.02.2018 року Відділом з питань призначення та перерахунок пенсії № 6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняте рішення № Г-2143 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1.

В обґрунтування відмови у призначенні пенсії у рішенні від 23.02.2018 року № Г-2143 відповідачем зазначено, що: наданими для призначення пенсії документами не підтверджено місце проживання (реєстрації) на території України, а також у м. Камянське; до заяви про призначення пенсії додано завірену копію паспорта громадянина україни для виїзду за кордон, картку платника податків про присвоєння реєстраційного номера на ОСОБА_1 (без зазначення по-батькові), інші документи подано на ОСОБА_1; довідка про заробітну плату, не відповідає вимогам постанови правління Пенсійного фонду України №22-1 додаток 1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно; загальний страховий стаж складає 29 років 0 місяців 9 днів.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Отже, враховуючи викладене, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.

Положеннями частини 1 статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду України та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина 5статті 45 Закону № 1058-IV).

Подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно пункту 4.1 зазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

За таких обставин, підставою для вчинення дій про призначення пенсій, є відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів пенсійний орган приймає рішення про перерахунок чи про відмову у перерахунку раніше призначеної пенсії. Рішення про відмову із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові протягом 5 днів з дня його прийняття.

Зі змісту листа відповідача вбачається, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв'язку із не наданням документу (паспорту) на підтвердження місця реєстрації (проживання).

Пунктом 2 Порядку №22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) особи. Відповідно до пункту 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання. (пункт 2.22 Порядку №22-1).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Позивач звертаючись через свого представника до відповідача із заявою про призначення пенсії подав серед іншого до пенсійного органу копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Отже, позивачем для умов призначення пенсії подано документ, який підтверджує її належність громадянства України, які мають право на відповідне пенсійне забезпечення.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з аналізу норм Порядку №22-1 видно, що документ, який засвідчує місце проживання особи на території України, необхідно подавати для того щоб визначити територіальну підвідомчість органу уповноваженого для вирішення питання щодо призначення пенсії. В свою чергу, позивач є громадянами України, який постійно проживає на території Ізраїлю, відтак подання ним документу про засвідчення постійного місця проживання не сприятиме умовам визначеним в Порядку №22-1, а тому не подання відповідного документу не може слугувати підставою для відмови позивачам в призначенні пенсії.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність законодавчо визначеного порядку подання громадянами України заяв про призначення пенсії у випадку постійного проживання поза межами України, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Таким чином, з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність відмови відповідача в призначенні позивачу пенсії за віком з підстав, викладених в рішенні №Г-2143 від 23.02.2018.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що п. 1.5 Порядку 22-1, на який суд першої інстанції послався як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог та на підставі якого визначив необхідність звернення позивача до Пенсійного фонду України для визначення органу уповноваженого призначити їй пенсії, регулює питання щодо подання громадянами таких заяв: 1) про переведення з одного виду пенсії на інший, 2) про перерахунок пенсії, 3) про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, 4) поновлення виплати пенсії, 5) про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, 6) про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, 7) про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності.

Тобто, п. 1.5 Порядку 22-1 не регулює порядок подання заяв про призначення пенсії, зокрема громадянами України, які постійно проживають за кордоном, вказане на думку суду унеможливлює застосування даного пункту при вирішенні цієї справи.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію є передчасними та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ст. 40-44 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» органи пенсійного фонду зобов'язані розглядати та перевіряти відповідність поданих для призначення пенсії документів. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Отже, відповідач в рамках повноважень, зобов'язаний був розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для призначення пенсій позивачу.

Як вбачається з відмови відповідача, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії з підстав не подання документу (паспорту), що засвідчував би місце реєстрації (проживання) позивача. Із зазначеної відмови не вбачається, що відповідачем перевірялись подані позивачем документи на предмет наявності достатнього страхового стажу, сплати позивачем страхових внесків, досягнення відповідного віку. Тобто, відповідачем фактично не було розглянуто поданої позивачем заяв про призначення пенсії по суті, а відмова в призначенні пенсії ґрунтується суто на формальних підставах.

Вказане у своїй сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком.

При цьому, з метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, суду першої інстанції дійшов правомірного висновку, вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за віком на підставі ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, враховуючи конституційне право позивача на соціальний захист, реалізацію якого не можуть забезпечити уповноважені на це державні органи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено рішення та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись статтями п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі №160/2555/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко