Справа № 200/14916/18-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року справа №200/14916/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Сіваченко І.В., секретар судового засідання Макаренко А.С., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Таболіна О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року (повний текст складено 19 березня 2019 року в м. Слов'янськ) у справі № 200/14916/18-а (суддя І інстанції - Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду із позовом до Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу № 234/165-18 к від 28.11.2018 про звільнення з посади спеціаліста відділу професійної освіти управління фахової освіти, національного виховання та європейської інтеграції Департаменту освіти та науки Донецької обласної адміністрації за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 65 Закону України "Про державну службу", у вигляді порушення присяги державного службовця; визнання протиправним та скасування наказу № 230/165-18 к від 26.11.2018 про скасування надбавки; поновлення на посаді головного спеціаліста відділу професійної освіти управління фахової освіти, національного виховання та європейської інтеграції Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації з 29.11.2018; стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що її звільнення за порушення присяги здійснено із порушенням Закону України "Про державну службу". Передумовою звільнення за порушення присяги має бути вчинення надзвичайно тяжкого проступку, як за фактом його вчинення, та і за наслідками, до яких такий проступок призвів. Посилаючись на ч. 1 статті 61 та ч. 1 статті 71 Закону України "Про державну службу" позивач наполягала на тому, що задля визначення наявності вини, характеру та тяжкості дисциплінарного проступку має проводитися службове розслідування. Втім, як зазначила позивач, їй невідомо про проведення стосовно неї службового розслідування. З приводу подій, що відбулися 02.11.2018 позивачем надавалися письмові пояснення, втім, позивач вважає, що її пояснення не були прийняті до уваги під час розгляд дисциплінарної справи.

Позивач зауважила на тому, що її було позбавлено права приймати участь у проведенні дисциплінарного провадження комісією, з доповідною запискою ОСОБА_4 № 13/296-18 від 02.11.2018 її ознайомлено не було, з огляду на що позивач вважає що всі акти та висновки, видані дисциплінарною комісією не можуть вважатися ухваленими в межах чинного законодавства.

Позивач вважає, що наказ про звільнення не відповідає вимогам статті 77 Закону України "Про державну службу", оскільки в ньому відсутня конкретизація вчиненого дисциплінарного порушення, кваліфікованого як порушення присяги державного службовця, не зазначено юридичної кваліфікації дисциплінарного проступку.

Крім того, дисциплінарне стягнення застосовано в період перебування позивача на лікарняному, що підтверджується листком про тимчасову непрацездатність, доданим до позову, що суперечить частині 4 статті 74 Закону України "Про державну службу".

В обґрунтування незаконності наказу відповідача № 230/165-18 к від 26.11.2018 позивач зазначила протиправність скасування встановленої їй надбавки за інтенсивність праці починаючи з 02.11.2018.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі № 200/14916/18-а позов задоволено частково, внаслідок чого скасовано наказ Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації № 230/165- 18 к від 26.11.2018 "Про скасування надбавки ОСОБА_1.". В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення в частині відмови у задоволення позову та прийняти нове рішення про задоволення позову в цій частині.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Відповідач в обґрунтування своєї позиції посилається на матеріали дисциплінарної справи та подання дисциплінарної комісії від 27.11.2018 № 33/296-18, який послугував підставою для видання наказу про звільнення. Проте зазначений висновок дисциплінарної комісії, викладений в поданні, не ґрунтується на вимогах закону, висновок комісії не є обов'язковим при вирішенні питання суб'єктом призначення для визначення виду дисциплінарного стягнення до державного службовця. Результатом розгляду дисциплінарної справи є подання дисциплінарної комісії яке має рекомендаційний характер для суб'єкта призначення. Конфлікт на робочому місці не свідчить про порушення Присяги державним службовцем. Однак порушення правил поведінки на робочому місці не свідчить про порушення Присяги державного службовця, бо в даному випадку повинні бути встановлені виняткові обставини, які б свідчили про скоєння проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на державного службовця обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Отже, звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував представник відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що позивач - ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно запису від 19.10.2015 року трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач наказом № 798-к від 12.10.2015 призначена за результатами конкурсу на посаду головного спеціаліста відділу професійно-технічної освіти Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації. Копія наказу № 798-к від 12.10.2015 наявна в матеріалах справи (арк. справи 21). Того ж дня позивача приведено до Присяги державного службовця, про що також наявний запис в трудовій книжці. З 15.06.2016 позивач обіймає посаду головного спеціаліста відділу професійної освіти управління фахової освіти, національного виховання та європейської інтеграції Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації.

Наказом Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації №397/163-18-ОД від 05.11.2018 на підставі доповідної записки начальника відділу професійної освіти управління фахової освіти, національного виховання та європейської інтеграції ОСОБА_4 № 13/296-18 від 02.11.2018 та статей 68, 69 Закону України "Про державну службу" відкрито дисциплінарне провадження за фактом вчинення позивачем дій, що мають ознаки дисциплінарного проступку. В доповідній записці № 13/296-18 від 02.11.2018 начальника відділу професійної освіти управління фахової освіти, національного виховання та європейської інтеграції йдеться про нецензурне спілкування ОСОБА_1 в кабінеті та нанесення удару працівнику того ж відділу - ОСОБА_5 в ході виниклої у відділі суперечки з приводу надання прибиральниці ключів для прибирання кабінету.

Обставини, що стали підставою для відкриття дисциплінарного провадження, викладені в інформаційній довідці від 20.11.2018 (арк. справи 112-115).

Згідно висновку № 30/296-18 від 20.11.2018 дії ОСОБА_1 щодо використання на роботі у спілкуванні з колегою нецензурної лексики, незапобігання уникнення конфлікту в стосунках з колегою, погроз, нанесення тілесних ушкоджень кваліфіковано дисциплінарним проступком, передбаченим пункту 1 частиною 2 статті 65 Закону України "Про державну службу", - порушення присяги державного службовця.

Поданням дисциплінарної комісії департаменту № 33/296-18 від 27.11.2018 на підставі статті 73 Закону України "Про державну службу" рекомендовано застосувати до ОСОБА_1 захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби.

Наказом Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації № 230/165-18 к від 26.11.2018 відповідно до Закону України "Про державну службу", пункту 9 Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 18.01.2017 з 02.11.2018 скасовано надбавку за інтенсивність праці ОСОБА_1, встановлену наказом № 115-к від 25.06.2018.

Наказом департаменту освіти та науки № 234/165-18 к від 28.11.2018 на підставі статті 65 Закону України "Про державну службу", за вчинення державного проступку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 65 Закону України "Про державну службу" у вигляді порушення присяги державного службовця звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу професійної освіти управління фахової освіти, національного виховання та європейської інтеграції.

29.12.2018 Департаментом прийнято наказ № 295/165-18 к "Про внесення змін до наказу департаменту від 28.11.2018 № 234/165-18к "Про звільнення ОСОБА_1.", зокрема змінено дату звільнення позивача з 28.11.2018 на 04.12.2018, з урахуванням періоду тимчасової непрацездатності ОСОБА_1

Базовим (загальним) законом, що визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях є Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон № 889-VIII).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 889-VIII державним службовцем є громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Статтею 8 Закону № 889-VIII до обов'язків державного службовця віднесено: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина. Державні службовці виконують також інші обов'язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

В статті 17 Закону України "Про державну службу" (в редакції на час складання позивачем присяги державного службовця) зазначено, що громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: "Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки". Державний службовець підписує текст Присяги, який зберігається за місцем роботи. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

З тексту Присяги вбачається, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Присяга має правову природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового характеру, конституційного зобов'язання державного службовця.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України № 889-VIII особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту: "Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов'язки".

Частина 1 статті 65 Закону № 889-VIII визначає підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 65 Закону № 889-VIII порушення Присяги державного службовця визначено дисциплінарним проступком.

Згідно частини 5 статті 66 Закону № 889-VIII звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону.

Пунктом 4 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII визначено підставою припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до частини 6 статті 74 Закону № 889-VIII державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.

Частиною 1 статті 76 Закону № 889-VII передбачено, що державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення.

Механізм застосування стимулюючих виплат державним службовцям з метою посилення мотивації працівників державних органів до високопрофесійної, результативної та високоякісної роботи визначений Положенням про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 18.01.2017 "Питання плати праці працівників державних органів".

Пунктами 2, цього положення передбачено, що керівники державної служби в державному органі мають право встановлювати державним службовцям у межах економії фонду оплати праці додаткові стимулюючі виплати.

До додаткових стимулюючих виплат державним службовцям належать надбавки: за інтенсивність праці та за виконання особливо важливої роботи.

Надбавка за інтенсивність праці встановлюється державним службовцям з урахуванням таких критеріїв: 1) якість і складність підготовлених документів; 2) терміновість виконання завдань, опрацювання та підготовки документів; 3) ініціативність у роботі. (пункт 5 Положення).

Згідно пункту 9 Положення у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи надбавки скасовуються або їх розмір зменшується.

Судом встановлено, що підставою звільнення позивача стали події, що відбулися 02.11.2018 в кабінеті відділу професійної освіти управління фахової освіти, національного виховання та європейської інтеграції Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації.

За змістом доповідної записки від 02.11.2018, пояснень від 02.11.2018 начальника відділу ОСОБА_4 головним спеціалістом відділу професійної освіти ОСОБА_1 під час розмови в кабінеті 02.11.2018 з приводу ключа від кабінету, нецензурно виражалася на адресу головного спеціаліста відділу ОСОБА_5, в ході сварки ОСОБА_1 підвелася з робочого місця та, підійшовши до ОСОБА_5, вдарила її. Такі ж самі свідчення про сварки та нанесення ОСОБА_1 кілька вдарів ОСОБА_5 ОСОБА_4 надав в судовому засіданні під час допиту його як свідка. Аналогічні письмові пояснення від 05.11.2018. надала ОСОБА_6, присутня в кабінету під час сварки 02.11.2018. Згідно пояснень ОСОБА_7 02.11.2018 в ході вирішення питання про надання прибиральниці ключа від кабінету, ОСОБА_1 словесно ображала ОСОБА_5, провокувала її на сварку та в ході сварки схопила ОСОБА_5 за волосся та штовхала її. Аналогічні пояснення надала 06.11.2018 працівник департаменту ОСОБА_8 ОСОБА_5 в наданих поясненнях зазначила, що під час сварки, що відбулася в кабінеті 02.11.2018, ОСОБА_1 виражалася нецензурно, погрожувала та нанесла кілька ударів.

Згідно пояснень ОСОБА_9, 02.11.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, відбулася словесна перепалка, в ході якої вони словесно ображали одна одну. В поясненнях від 02.11.2048 ОСОБА_9 зазначила, що в ході сварки ОСОБА_1 підскочила до ОСОБА_5, ОСОБА_9 почула метушню, проте, коли вона підвела очі від комп'ютера біля ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вже був ОСОБА_4, який їх заспокоював.

В судовому засіданні суду першої інстанції опитана в якості свідка ОСОБА_9. надала свідчення аналогічні наданим поясненням, проте, під час надання уточнюючих запитань зазначила, що впевнена, що ОСОБА_10 не наносила ударів ОСОБА_5

У наданих поясненнях від 19.11.2018 ОСОБА_1 підтвердила словесну перепалку із ОСОБА_5, втім зазначила, що вона не наносила їй ударів, а лише різко смикнула за свою брошку, якою вона зачепилася за волосся ОСОБА_5, коли вона хотіла забрати в ОСОБА_5 ключ від кабінету, що був на столі ОСОБА_5

Згідно службової записки ОСОБА_11 на ім'я ОСОБА_12 від 02.11.2018 о 9 год. 25 хв. на її телефон з телефону ОСОБА_1 надійшло смс - повідомлення, яким ОСОБА_1 повідомляла про те, що вдарила ОСОБА_5 До зазначеної службової записки надані знімки екрану телефону ОСОБА_11

Згідно висновку дисциплінарної комісії описані вище дії ОСОБА_1 порушують закріплені Конституцією України гарантії охорони життя і здоров'я, честі та гідності, недоторканості та безпеки людини, підривають довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу. Наведені дії ОСОБА_1, що полягають в застосуванні нецензурної лексики у спілкуванні з колегою, вимовлення погроз та нанесення тілесних ушкоджень свідчать про порушення присяги державного службовця, який пунктом 1 ч. 2 статті 65 Закону України "Про державну службу" визначені як дисциплінарний проступок.

В ході судового розгляду позивач та її представники заперечували факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та зауважували на протиправності кваліфікації ситуації, що відбулася 02.11.2018, як порушення присяги, зауважували, що дії позивача являють собою порушення етики державного службовця, яке визначено дисциплінарним проступком порушення правил етичної поведінки державних службовців та передбачені п. 2 частини 2 статті 65 Закону України № 889 , відповідальність за який не передбачає звільнення з посади.

При вирішенні питання щодо вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді сварки із ОСОБА_5 та нанесення їх тілесних ушкоджень, судом досліджені наявні в матеріалах справи докази: письмові пояснення ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 надані дисциплінарній комісії, свідчення ОСОБА_4 та скріншот з телефону ОСОБА_11 дійшов висновку про підтвердження наявними в матеріалах справи документами допущення позивачем поведінки, що не є гідною державного службовця, яка виразилася в словесних образах на адресу колеги та нанесення їй тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання свідчення ОСОБА_9, оскільки вони відрізняються від наданих нею письмових пояснень дисциплінарній комісії. Так, в письмових поясненнях дисциплінарній комісії ОСОБА_9 зауважила на тому, що не бачила нанесення ударів ОСОБА_1, не виключаючи за змістом пояснень їх нанесення, в той час як у наданих в судовому засіданні свідченнях вона зазначила, що впевнена в тому, що ОСОБА_1 не наносила ударів ОСОБА_13 Водночас зазначені твердження відрізняються від пояснень інших осіб, що були присутні в кабінеті 02.11.2018 під час наведених подій. Крім того, свідок ОСОБА_9 у своїх поясненнях зазначала, що вона не бачила самого конфлікту, нанесення ударів ОСОБА_1. Коли свідок відвела очі від комп'ютера та документа біля ОСОБА_1 та ОСОБА_13 був ОСОБА_4

З огляду на зазначене, колегій суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неприйняття до уваги пояснень свідка ОСОБА_9 у судовому засіданні.

Колегія суддів не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_14, надані в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, огляду на те, що про події 02.11.2018 року їй стало відомо зі слів ОСОБА_1, особисто вона не була присутньою під час зазначеної події.

Під час вирішення питання щодо правомірності кваліфікації дій позивача як порушення присяги державного службовця суд першої інстанції виходив з наступного.

Аналізуючи текст Присяги державного службовця, складений позивачем, суд зауважує, що позивач, вступаючи на державну службу, свідомо взяв на себе відповідальність за забезпечення ефективного здійснення завдань і функцій Української держави шляхом сумлінного виконання посадових обов'язків. Крім того, поведінка державного службовця має відповідати очікуванням громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до державної служби, сприяти реалізації прав і свобод людини і громадянина. Державний службовець повинен дбати про позитивний імідж та авторитет органів державної влади і державної служби в цілому, дорожити своїм ім'ям та статусом.

Тобто, недобросовісне виконання своїх посадових обов'язків у поєднанні із зневажливим, недбалим ставлення до них зокрема та до завдань, що стоять перед державною службою загалом, є одним із проявів порушення даної присяги.

Верховний Суд України неодноразово, аналізуючи текст Присяги державних службовців, зазначав, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги.

Правову позицію щодо даного питання неодноразово висловлював Верховний Суд України - постанови від 21 травня 2013 року (справа №21-403а12), від 4 червня 2013 року (справа №21-167а13) та від 9 липня 2013 року (справа №21-217а13).

Як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення, можуть бути наслідком недодержання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 25 квітня 2018 (804/1365/16).

Згідно вказаної правової практики, під порушенням Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Суд вважає, що доводи відповідача є обґрунтованими з огляду на виклики сьогодення у контексті зміцнення довіри до органів влади, а скоєння позивачем дисциплінарного проступку стало можливим внаслідок ігнорування та недотримання ним вимог нормативно-правових актів та загальноприйнятих правил поведінки.

Звільнення за порушення Присяги може мати місце у випадках, коли державний службовець вчинив дисциплінарний проступок проти інтересів державної служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу.

Дану санкцію за вчинення вказаного дисциплінарного проступку слід розглядати як винятковий та виключний захід, який має застосовуватися лише в тих випадках, коли характер вчиненого проступку, з врахуванням усіх факторів, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також інші обставини справи свідчать про неможливість та/або недоцільність продовження перебування такої особи на вказаній посаді.

Суд вважає, що застосовуване дисциплінарне стягнення відповідає допущеному позивачем дисциплінарному проступку. Враховуючи обставини вчинення дисциплінарного проступку позивачем та його зміст, та зміст присяги державного службовця, до якої приведений позивач, суд дійшов висновку про обґрунтованість кваліфікування відповідачем зазначеного проступку як порушення присяги та притягнення позивача до відповідальності, відповідно до пункту 4 частини статті 66 Закону України "Про державну службу".

Оцінюючи посилання позивача на протиправність звільнення як найсуворішого заходу впливу, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки в матеріалах дисциплінарного провадження не зазначено обставин, що пом'якшують відповідальність за вчинене порушення та/або характеризують як взірцеву поведінку позивача.

Судом не прийнято до уваги доводи позивача про її звільнення в періоду перебування на лікарняному, оскільки із врахуванням наказу Департаменту № 295/165-18 к від 29.12.2018 "Про внесення змін до наказу департаменту від 28.11.2018 № 234/165-18к "Про звільнення ОСОБА_1." позивача звільнено після виходу з лікарняного. Крім цього, слід зазначити, що в ході судового розгляду підтверджено перебування позивача на роботі 28.11.2018 та її ознайомлення із наказом про звільнення. Втім, позивач відмовилася від підписання наказу, та після цього самовільно залишила місце роботи. Згідно виписки з карти виклику № 31070 станції швидкої допомоги м. Слов'янськ, 28.11.2018 за викликом, що надійшов о 16 годині18 хв. на адресу вул. Донська, 10, зупинка автобусів, виїзна бригади швидкої допомоги обслужила ОСОБА_1, останню було госпіталізовано до міської лікарні № 1. Зазначену обставину підтвердила позивач у судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначивши, що вона вважала неправомірним наданий їй для ознайомлення наказ.

Доводи позивача щодо недотримання процедури дисциплінарного провадження в частині ознайомлення з початком перебігу дисциплінарного провадження спростовуються наявними в матеріалах справи власноруч написаними поясненнями, що були відібрані в неї в рамках проведення даного провадження, згідно свідчень допитаної в якості свідка ОСОБА_12 28.11.2018 позивач було ознайомлено із наказом про звільнення, але вона відмовилася від його підписання.

Суд зазначає, що гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення, передбаченого приписами частини 6 статті 74, частини 1 статті 76 Закону № 889-VIII, державний службовець реалізує шляхом власного волевиявлення наміру ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи. Наявність обґрунтованої відмови та вчинюваних перешкод дисциплінарної комісії у реалізації зазначеного права державного службовця дає змогу стверджувати про порушення гарантій, передбачених нормами даних статей Закону.

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач, надаючи пояснення в письмовій формі, був обізнаний з початком перебігу дисциплінарного провадження стосовно нього - то посилання на порушення гарантій його прав, визначених частиною 6 статті 74, частини 1 статті 76 Закону № 889-VIII є необґрунтованим, оскільки докази волевиявлення позивача спрямованого на реалізації даного права відсутні.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32), зокрема у п.58 рішення у справі Seryavin та інші проти України від 10.02.2010, 4909/04 зазначив, що згідно з його усталеною практикою, що відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (Ruiz Torija проти Іспанії від 09.12.1994, п.29).

З огляду на зазначене, суд перевіривши дії відповідача на відповідність вимогам ч. 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновку, що при прийнятті наказу про звільнення № 234/165-18 к від 28.11.2018 відповідачем було сукупно враховано всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, у зв'язку з чим застосування до позивача дисциплінарного стягнення як звільнення є законним та обґрунтованим, а оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом, а тому в задоволенні вимог позивача в частині скасування наказу та похідних вимог від цієї вимоги - зобов'язання поновити на посаді та виплатити заборгованість за час вимушеного прогулу є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо судового збору колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем при зверненні до суду із позовною заявою був сплачений судовий збір, за наслідком розгляду позовної заяви оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначено, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір за вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу від 26.11.2018 № 230/165/18-к "Про скасування надбавки" в розмірі 704,80 грн. за квитанцією 8/КЗ від 03.01.2019, що підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Між тим, в резолютивній частині рішення судом першої інстанції не зазначено про розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів статті 253 КАС України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Не зазначення в резолютивній частині судового рішення про стягнення на користь позивача судових витрат не можна визнати безумовною підставою для скасування або зміни рішення суду, осікли відповідно до приписів статті 253 КАС України суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі № 200/14916/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року у справі № 200/14916/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

І.В.Сіваченко