Справа № 120/3162/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

04 жовтня 2019 р. Справа № 120/3162/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Слободонюк Михайло Васильович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій позивач просить, далі мовою оригіналу: "встановивши місце проживання, зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити пенсію та виплатити заборгованість з червня 2017 року по даний час".

Частиною першою статті 171 КАС України передбачено, що після одержання позовної заяви суддя зясовує, серед іншого, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу. Водночас, вказані положення поширюються на всі випадки звернення до адміністративного суду з позовною заявою, а їх недотримання свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам закону.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

1. Відповідно до ч. 1 ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. У позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України).

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильно сформованого змісту позовних вимог залежить і ефективність судового захисту, позаяк суд розглядає адміністративні справи лише в межах позовних вимог.

Способи захисту прав та інтересів позивача у публічно-правовому спорі визначені у частині першій статті 5 КАС України, якою передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, в тому числі:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії;

Разом з тим, позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вищезазначеним вимогам, а заявлені позовні вимоги не конкретизовані та не узгоджуються з повноваженнями адміністративного суду при вирішенні адміністративної справи.

Так, згідно з прохальною частиною позовної заяви, позивач просить суд: встановивши місце проживання (розцінено як позовна вимога 1), зобовязати ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити пенсію та виплатити заборгованість з червня 2017 року по даний час (позовна вимога 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Компетенція адміністративного суду не поширюється на розгляд спорів про встановлення фактів місця проживання. А вимога про зобовязання відповідача вчинити певні дії (призначити пенсію) є наслідком або визнання протиправним індивідуального акта, або дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Зокрема, як слідує із позовних матеріалів, за результатами розгляду звернення позивача про призначення йому пенсії за віком згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення № 21 від 01.08.2019 року про відмову у призначення відповідної пенсії.

У своїй позовній заяві позивач викладає мотиви, які, на його думку, вказують на протиправність відповідного рішення, проте зміст позовних вимог не виражає прохання позивача про скасування такого рішення як передумову для наступної позовної вимоги щодо зобовязання відповідача вчинити певні дії. А саме такий порядок узгоджується із визначеним законом способом захисту порушеного права, який у спірній ситуації є найбільш ефективним.

Крім того, вимога позивача зобовязального характеру (зобовязання призначити пенсію та виплатити заборгованість з червня 2017 року по даний час) є неконкретизованою. Так, виходячи із обставин даного спору, для вирішення судом питання щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач має чітко визначити у своїх вимогах: 1) дату, з якої він вважає за необхідне призначити пенсію; 2) кількість років, на які він має право для зниження пенсійного віку; 3) порядок і спосіб, у який відповідач має вчинити дії, повязані із призначенням пенсії, що додатково має бути також належним чином обґрунтовано у позовній заяві.

Саме тому, позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви та уточнити прохальну частину заявленого позову, привівши зміст позовних вимог у відповідність до обставин, якими такі вимоги обґрунтовуються, визначитись із належним способом захисту порушеного права та конкретизувати свої позовні вимоги.

2. Згідно ч. 1 ст. 161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. У відповідності до ч. 4 цієї статті копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Так, учасник справи, як визначено у п. 2 ч. 5 ст. 94 КАС України, підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Схожі положення закріплені й у Національному стандарті України «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Держспоживстандарту № 55 від 07.04.2003 року, положення якого поширюють свою дію на всі без винятку установи та організації незалежно від організаційно-правової форми та права власності. П. 5.27 вказаного Стандарту визначено, що відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляються нижче реквізитів документа.

В порушення наведених норм законодавства додані до позовної заяви документи не засвідчені позивачем із урахуванням зазначених правил, а тому суд при прийнятті рішення не може посилатися на них, оскільки вони не відповідають вимогам належності, допустимості та достовірності

Висновок щодо обов'язку належного засвідчення копії документів узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 02.10.2018 року в справі № 2а-15994/12/2670.

Отже, даний недолік позовної заяви позивачу необхідно усунути шляхом надання суду належним чином засвідчених копій документів, зазначених у додатках до позовної заяви, або засвідчення у встановленому законом порядку уже існуючих доказів долучених до позовної заяви.

3. Відповідно до частини 3 статті 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Верховний Суд в ухвалі від 26.12.2018 року у справі № 821/920/18 зазначив, що документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. Документ про сплату судового збору подається до суду в оригіналі, тому є недопустимим надання ксерокопії платіжного доручення як доказу сплати судового збору.

Так, позивачем надано копію квитанції № 0.0..1 від 30.09.2019 року про сплату судового збору в розмірі 768,40 грн., що є недопустимим, так як даний документ не може бути належним доказом сплати судового збору.

Відтак, позивачу необхідно надати оригінал квитанції про сплату судового збору.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (Пелевін проти України, № 24402/02, від 20 травня 2010 року, п. 27; ОСОБА_2 проти України, № 49069/11, рішення від 30 травня 2013 року, п. 31) право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Частиною другою статті 171 КАС України визначено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 160, 161 КАС України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене та враховуючи невідповідність поданого позову вимогам закону, позовну заяву ОСОБА_1 належить залишити без руху з наданням розумного строку для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви у спосіб, який вказано в мотивувальній частині даної ухвали.

Керуючись ст. 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про зобов`язання вчинити дії, залишити без руху.

2. Встановити позивачеві пятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали суду.

3. Дану ухвалу направити позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 КАС України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович