Справа № 300/534/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/7780/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Ратушної М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Унібрук» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року (суддя Лучко О.О., м. Івано-Франківськ, повний текст судового рішення складено 13 червня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Унібрук» до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення №0004 від 06.02.2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Унібрук» 12.03.2019 звернулося до суду з позовом до Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 06.02.2019 №0004. В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки ґрунтується на експертному висновку Громадської організації «Українська Асоціація Маркетингу» від 27.11.2018, який не відповідає критеріям належності та допустимості доказу. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем в оскаржуваному рішенні не обґрунтовано яким саме чином зображення фігури жінки порушує етичні, моральні норми та нехтує правилами пристойності, адже зазначене зображення, у сучасному суспільстві не може бути визнано таким, що порушує норми права.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі №300/534/19 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Крім цього, не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на фото зовнішньої реклами ТОВ «Унібрук» зображений силует оголеної верхньої частини жіночого тіла, оскільки матеріалами справи підтверджується, що зображення рекламного сюжету ТОВ «Унібрук» містить виключно окремі елементи фігури (силуету) жінки, з яких не вбачається, що вона позбавлена одягу, а її тіло відкрите для споглядання. Апелянт наголошує, що вказане зображення жодним чином не порушує етичні, гуманістичні, моральні норми. Також скаржник покликається на порушення відповідачем встановленого чинним законодавством місячного строку розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу та зазначає, що таке рішення про продовження строку розгляду в матеріалах справи відсутнє.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишивши оскаржуване рішення суду в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що посадовою особою Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області Сенчук В.В. в ході здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами було виявлено засоби зовнішньої реклами типу «бігборд», на яких розповсюджено рекламний сюжет «Бруківка з ідеальними параметрами» із зображенням, що порушує етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтує правила пристойності, а також вміщує твердження, які є дискримінаційними за ознаками статі, із використанням засобів і технології, які діють на підсвідомість споживачів реклами, що визначено як порушення частини третьої статті 7 та частини першої статті 8 Закону України «Про рекламу».

17.11.2018 посадовою особою було направлено лист до Всеукраїнської громадської організації «Українська асоціація маркетингу» про проведення незалежної експертизи вищевказаної реклами та надання відповідного висновку.

Відповідно до експертного висновку громадської організації «Українська Асоціація Маркетингу» від 27.11.2018 рекламу ТОВ «Унібрук» визнано дискримінаційною та такою, що порушує вимоги частини третьої статті 7 та частини першої статті 8 Закону України «Про рекламу», а також пункту 5.2.9 та пункту 5.2.8 (а) статті 5 Стандарту «Недискримінаційна реклама за ознакою статі» - СОУ 2-2011.

Головним управлінням Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області 22.11.2018 складено протокол про порушення законодавства про рекламу №42 та надіслано на адресу ТОВ «Унібрук» вимогу №06.2-12/709 про надання інформації та документів щодо розміщення реклами продукції ТОВ «Унібрук», її вартості та інше.

Листом від 30.11.2018 №440 ТОВ «Унібрук» надало Управлінню захисту прав споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області пояснення з приводу рекламного біг-борду, на якому розміщена реклама продукції товариства, з документальним підтвердженням вартості розповсюджуваної реклами.

Головним управлінням Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області 06.12.2018 винесено рішення про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу №01-05/148.

Листом від 06.12.2018 №06.2-12/745, ТОВ «Унібрук» було повідомлено, що розгляд справи про порушення законодавства про рекламу відбудеться 26.12.2018.

Листом від 26.12.2018 №06.02-12/3398 було направлено матеріали справи про порушення законодавства про рекламу відносно ТОВ «Унібрук» до Держпродспоживслужби для прийняття відповідного рішення.

Згідно з висновком стосовно справи про порушення ТОВ «Унібрук» законодавства про рекламу виявлено ознаки порушення ТОВ «Унібрук» частини третьої статті 7 та частини першої статті 8 Закону України «Про рекламу» та запропоновано відповідно до пункту 18 «Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004№693, прийняти рішення про накладення на ТзОВ «Унібрук» штраф у розмірі 141500 грн. за порушення вимог частини третьої статті 7 Закону України «Про рекламу».

Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів 06.02.2019 прийнято рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу №0004, яким накладено на ТзОВ «Унібрук» штраф у розмірі 141 500,00 грн за недотримання встановлених законом вимог щодо змісту реклами.

Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуване рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 06.02.2019 №0004, прийнято відповідачем з урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, а відтак є правомірним та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження, розміщення та споживання реклами визначаються відповідно до Закону України «Про рекламу» (далі - Закон №270/96-ВР).

Частиною першою статті 2 Закону №270/96-ВР визначено, що цей Закон регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону №270/96-ВР зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг. Внутрішня реклама - реклама, що розміщується всередині будинків, споруд, у тому числі в кінотеатрах і театрах під час, до і після демонстрації кінофільмів та вистав, концертів, а також під час спортивних змагань, що проходять у закритих приміщеннях, крім місць торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків, яток), де може розміщуватись інформація про товари, що безпосередньо в цих місцях продаються. У свою чергу, реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Згідно із частиною третьою статті 7 Закону №270/96-ВР, реклама не повинна містити інформації або зображень, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №270/96-ВР у рекламі забороняється, зокрема, вміщувати твердження, які є дискримінаційними за ознаками походження людини, її соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, освіти, політичних поглядів, ставлення до релігії, за мовними ознаками, родом і характером занять, місцем проживання, а також такі, що дискредитують товари інших осіб.

Положеннями частини першої статті 26 Закону №270/96-ВР встановлено, що контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, серед іншого, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Згідно з частиною другою статті 26 цього ж Закону на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео - та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Необхідно зауважити, що органам у справах захисту прав споживачів не надано право здійснювати планові та позапланові заходи державного нагляду: перевірки, ревізії, огляди, обстеження та інші подібні дії.

Посадові особи Держпродспоживслужби та її територіальні органи, які розглядають справу про порушення законодавства про рекламу, мають право лише на отримання документів, усних чи письмових пояснень, відео та звукозаписів, а також іншої інформації, яка стосується порушень законодавства про рекламу.

Відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть рекламодавці, винні, зокрема, у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами (частина друга статті 27 Закону №270/96-ВР).

Питання накладення уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) регулюються Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №693 (далі - Порядок №693).

Пунктом 8 Порядку № 693 передбачено, що накладати штрафи на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами мають право Голова Держспоживінспекції, його заступники, начальники територіальних органів Держспоживінспекції та їх заступники.

Згідно із пунктом 9 Порядку №693, підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

У відповідності до пункту 10 Порядку №693, протокол про порушення законодавства про рекламу подається Держспоживінспекції або її територіальним органам за місцем вчинення порушення. Протокол розглядається у місячний строк.

Пунктом 11 Порядку №693 визначено, що за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду. До строку розгляду справи не зараховується час на отримання необхідних доказів і проведення експертизи. Строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживінспекції, його заступниками, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками не більше ніж на три місяці (пункт 12 Порядку №693).

Також, пунктом 13 Порядку №693 визначено, що посадові особи Держспоживінспекції та її територіальних органів, які розглядають справу: перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження; отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу; готують попередні висновки і вносять їх на розгляд Голови Держспоживінспекції, його заступників, начальників територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступників.

За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку. Рішення у справі може бути оскаржено в установленому порядку (пункт 18, 19 Порядку №693).

Виходячи з системного аналізу положень статті 26 Закону №270/96-ВР, пунктів 9, 11, 18 Порядку №693, у провадженні у справах про порушення законодавства про рекламу оформлюються процесуальні документи протокол про порушення законодавства про рекламу, рішення про початок розгляду справи за ознаками порушення законодавства про рекламу, протокол засідання та рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Водночас, виявлення ознак порушення законодавства про рекламу Закон №270/96-ВР не пов`язує з проведенням перевірок чи інших спеціальних заходів контролю, оформлення направлень на перевірку, повідомлень про перевірку, актів перевірок законодавством про рекламу не передбачено.

Крім того, виходячи з поняття «реклама», закріпленого у статті 1 Закону №270/96-ВР (інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару), Держпродспоживслужба та її територіальні органи здійснюють контроль за розповсюдженням інформації (реклами), а не перевіряють господарську діяльність рекламодавців, розповсюджувачів та виробників реклами.

На підставі викладеного, слід дійти висновку, що при здійсненні контролю за дотриманням законодавства про рекламу та провадженні у справі за ознаками порушення законодавства про рекламу відносно позивача Головне управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області діяло в межах повноважень та у відповідності з порядком, визначеним наведеними нормами законодавства.

Між тим, апеляційним судом встановлено, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем на підставі матеріалів справи, протоколу засідання Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, в тому числі експертного висновку Громадської організації «Українська Асоціація Маркетингу» від 27.11.2018 №122/11-2018, згідно з яким реклама ТОВ «Унібрук» є дискримінаційною та порушує вимоги частини третьої статті 7 та частини першої статті 8 Закону України №270/96-ВР» а також пункти 5.2.8 (а) та 5.2.9 статті 5 Стандарту «Недискримінаційна реклама за ознакою статі».

Надаючи оцінку вказаному експертному висновку суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вимоги до висновку експерта, як доказу в адміністративному процесі, викладені в статті 101 КАС України, відповідно до якої висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 101 КАС України, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до статті 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Так, відповідачем не надано доказів на підтвердження повноважень Української Асоціації Маркетингу на проведення відповідних експертиз.

Як вбачається з матеріалів справи долучений відповідачем експертний висновок не містить зазначення про те, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Вказане свідчить, що поданий відповідачем експертний висновок не відповідає критеріям належності та допустимості доказу в адміністративній справі, а тому не приймається судом до уваги.

Крім того, відповідно до Стандарту організацій України «Недискримінаційна реклама за ознакою статі» (СОУ 21708654 -002-2011), що зареєстрований Державним підприємством «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості (ДП УкрДНЦ)», який зареєстрований 30.07.2012 за № 249, передбачено, зокрема: пункт 5.2.2 забороняється пропагування у рекламі культу насильства і жорстокості, розповсюдження порнографії та інформації, що принижує людську гідність і завдає шкоди моральному добробуту дитини; пункт 5.2.4 варто уважно підходити до використання відомих та авторитетних особистостей з метою рекламування продукції, послуг тощо, оскільки це може сприяти створенню помилкового враження щодо соціальних та гендерних стереотипів у соціалізації дитини. Використання відомих особистостей може посилювати стереотипи, засновані на висловлених особистих схваленнях, певних ідеях, реальному досвіді і переконаннях, які, однак, можуть не відповідати позитивним нормам та суспільним очікуванням; пункт 5.2.7 реклама не повинна включати заяви та візуальні презентації, які можуть негативно впливати або порушувати норми суспільної культури і моралі, що вважаються загальновизнаними більшістю споживачів (читачів, глядачів, покупців, відвідувачів тощо) рекламного продукту у даному суспільстві; пункт 5.2.8 реклама вважається дискримінаційною за ознакою статі та порушує добросовісну маркетингову практику, якщо: а) реклама зображує чи описує жінку або чоловіка як прикрасу чи сексуальний об`єкт, включає натяки на статеві стосунки та сексуальність людей, які нічим не пов`язані з рекламованим продуктом, та не мають прямих асоціацій зі споживанням рекламованого продукту, товару, послуг тощо; порушення посилюється, якщо сексуальність людини зображується чи описується принизливо, зневажливо, наклепницьким чином (для людської гідності) через мову, позування, вербальні або невербальні натяки тощо); б) реклама вважається дискримінаційною за ознакою статі та порушує добросовісну маркетингову практику, якщо вона стверджує або натякає, що роль однієї статі у соціальному, економічному і культурному житті нижча, ніж іншої; пункт 5.2.9 реклама не вважається дискримінаційною за ознакою статі та не порушує належної добросовісної рекламної та маркетингової практики, коли вона зображує оголене людське тіло чи умовно вдягнених людей, якщо це пов`язано з рекламованим продуктом, має прямі асоціацій зі споживанням рекламованого продукту, товару, послуг тощо, відповідає чинному законодавству, та не принижує людської гідності, не порушує норм суспільної культури та моралі, які вважаються загальновизнаними більшістю споживачів (читачів, глядачів, покупців, відвідувачів тощо) рекламного продукту у даному суспільстві.

В сфері застосування вищезазначених стандартів зазначено, що цей Стандарт поширюється на різні види, форми та засоби реклами, у тому числі засоби масової інформації, які впливають на формування суспільного ставлення та моделей соціо - економічних відносин та цей Стандарт призначено для органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, які розробляють, експортують, перевіряють чи застосовують стандарти.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 1 Закону України «Про стандартизацію», стандарт - нормативний документ, заснований на консенсусі, прийнятий визнаним органом, що встановлює для загального і неодноразового використання правила, настанови або характеристики щодо діяльності чи її результатів, та спрямований на досягнення оптимального ступеня впорядкованості в певній сфері.

Згідно з частиною другою статті 23 Закону України «Про стандартизацію», національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої та другої статті 15 Господарського кодексу України, у сфері господарювання застосовуються технічні регламенти, стандарти, кодекси усталеної практики та технічні умови. Застосування стандартів, кодексів усталеної практики чи їх окремих положень є обов`язковим для: суб`єктів господарювання, якщо обов`язковість застосування стандартів чи кодексів усталеної практики установлено нормативно-правовими актами; учасників угоди (контракту) щодо розроблення, виготовлення чи постачання продукції, якщо в ній (ньому) є посилання на певні стандарти чи кодекси усталеної практики; виробника чи постачальника продукції, якщо він склав декларацію про відповідність продукції певним стандартам чи застосував позначення цих стандартів у її маркуванні.

Враховуючи викладене, твердження, викладені в експертному висновку Громадської організації«Українська Асоціація Маркетингу», висновки якого були використані та в певній мірі, в подальшому, були покладені в основу для прийняття спірного рішення, носять лише рекомендаційний характер та не є обов`язковими для виконання.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказано, що на фото зовнішньої реклами ТОВ «Унібрук» зображений силует оголеної верхньої частини жіночого тіла, що не відповідає матеріалам справи, оскільки зображення рекламного сюжету ТОВ «Унібрук» містить виключно окремі елементи фігури (силуету) жінки, з яких не вбачається, що вона позбавлена одягу, а її тіло відкрите для споглядання.

Також судом першої інстанції зазначено, що позивачем не надано жодних доказів стосовно того, як саме співвідноситься оголений жіночий статует та бруківка, а також як співвідносяться «ідеальні параметри» жінки з «ідеальними параметрами» бруківки. З цього приводу, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що частиною третьою статті 27 Закону №270/96-ВР встановлено лише, що реклама не повинна містити інформації або зображень, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності. В той же час, співвідношення змісту тексту рекламного слогану та зображення на рекламному продукті не є порушенням частини третьої статті 7 цього Закону.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що відповідачем в оскаржуваному рішенні та протоколі не наведено, яким саме чином зображення фігури жінки порушує етичні, моральні норми та нехтує правилами пристойності, адже зазначене зображення, у сучасному суспільстві не може бути визнано таким, що порушує вказані норми права, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо правомірності оскаржуваного рішення.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували наявність в зовнішній та внутрішній рекламі фактів порушення вимог Закону №270/96-ВР відповідачем до суду не надано.

Більше того, не зовсім обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про дотримання відповідачем місячного строку розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, з огляду на ту обставину, що даний строк був продовжений керівником територіального управління Держспоживслужби в Івано-Франківській області до трьох місяців відповідно до пункту 12 Порядку №693, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 12 Порядку №693 строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживінспекції, його заступниками, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками не більше ніж на три місяці.

В матеріалах справи знаходиться записка на ім`я начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області з проханням продовжити термін розгляду справи про порушення ТОФ «Унібрук» законодавства про рекламу до трьох місяців від 26.12.2018 №06.2-12/786. На вказаному документів відсутня будь-яка резолюція, яка б свідчила про надання дозволу на продовження такого строку розгляду справи. При цьому, вказаний документ долучений відповідачем до відзиву на адміністративний позов, та завірений печаткою «з оригіналом згідно» 05.04.2019.

Разом з тим, Головне управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що ними до суду помилково було направлено засвідчену копію іншого екземпляра цього листа, на якому відсутня вказана вище резолюцій та надає екземпляр листа від 26.12.2018 №06.2-12/786, на котрому вже стоїть резолюція начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області про погодження продовження строку розгляду справи до трьох місяців. Такі твердження Головне управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області видаються суду апеляційної інстанції сумнівними та такими, що свідчать про недотримання строку розгляду справи про порушення законодавства про рекламу відносно ТОВ «Унібрук». Крім того, вказана резолюція не містить відомостей про те, наскільки саме продовжено строк розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, що в принципі суперечить вимогам пункту 12 Порядку №693.

Таким чином, під час розгляду справи відповідачем не доведено, що реклама ТОВ «Унібрук» містить інформацію та зображення, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення та наявність підстав для його скасування.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідачем не надано жодного документу, який би підтверджував правомірність винесення спірного рішення.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та Головне управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність свого рішення не виконали.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги позивача є підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів також враховує, що згідно з підпунктом «б» частини четвертої статті 322 КАС України, у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Унібрук» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Унібрук» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 06.02.2019 №0004 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Стягнути з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачівза рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Унібрук» сплачений судовий збір в сумі 5306,25 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 07 жовтня 2019 року.