Справа № 120/2554/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 жовтня 2019 р. Справа № 120/2554/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.

представника позивача: адвоката Хейніса О.Г.

представника відповідача 1: Сосни О.М.

представника відповідача 2: Зорогляна А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вимогами якого просить суд :

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.03.2019 року № 32 про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 , що становить 266666,67 гривень;

- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у видачі ОСОБА_1 посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Вінницький обласний військовий комісаріат видати ОСОБА_1 посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що її колишній чоловік ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, під час проходження військової служби у Збройних Силах України 21.05.2017 року помер у стаціонарі Військово-клінічного центру Південного регіону. Вона разом зі своєю донькою ОСОБА_4 поховали померлого ОСОБА_3 в селі Гавришівка Вінницького району Вінницької області.

Поряд із цим вказує, що незважаючи на те, що її шлюб з ОСОБА_3 був розірваний ще в 1995 році, проте з кінця 2013 початку 2014 року вони відновили сімейні стосунки та почали разом проживати однією сім`єю. Дані обставини знайшли своє відображення у рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2018 року по справі № 127/7096/18, яким встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без шлюбу, з 2014 року по 21.05.2017 року.

Тобто, будучи членом сім`ї ОСОБА_3 в розумінні статтей 3, 21 Сімейного кодексу України, у неї виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця, передбачене статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За таких обставин 22.01.2019 року вона звернулась до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату із заявою щодо видачі посвідчення «Члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби» та щодо виплати одноразової грошової допомоги.

В подальшому, 14.02.2019 року вона отримала листа від ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні статусу члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби у зв`язку із тим, що не є дружиною ОСОБА_3 і рішенням суду даний факт встановлений не був.

Також листом від Вінницького обласного військового комісаріату від 10.04.2019 року їй повідомлено про те, що згідно протоколу № 32 від 15.03.2019 року відповідною Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги прийнято рішення про відмову у її призначенні, позаяк одноразова грошова допомога у повному обсязі уже була призначена і виплачена матері померлого ОСОБА_3 ОСОБА_2 . Крім того, зроблено висновок про те, що жінки, які не зареєстровані у шлюбі не мають підстав для одержання грошової допомоги.

Позивач вважає вказані рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України протиправними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, яким регламентовано, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки (ст. 3 СК України). Так як рішенням суду встановлено факт наявності сімейних відносин у неї з померлим ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без шлюбу, тому вона є членом сім`ї померлого військовослужбовця наряду із матір`ю ОСОБА_3 ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

За таких обставин позивач вважає, що має право на 1/3 від встановленого законом розміру одноразової грошової допомоги, який визначається виходячи із 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, що становить 266666,67 грн., а також право на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули під час проходження військової служби у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 12.08.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

29.08.2019 року на адресу суду надійшов відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 на адміністративний позов, у якому відповідач 2 проти позову заперечує, вважаючи його безпідставним. Свої доводи мотивує тим, що відповідно до п. 1 Постанови КМ України від 28.05.1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби», такі посвідчення видаються визначеному колу осіб, до яких відносяться лише батьки, дружина або чоловік та діти указаних військовослужбовців. При цьому ужиті в цій постанові поняття «дружина» та «чоловік» позначають одного з подружжя, яке утворюється тільки на підставі шлюбу, зареєстрованого в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідач 2 вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Тобто, встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасником статусу члена сім`ї не може легітимізувати правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, і, відповідно, впливати на виникнення у них того обсягу прав, які наявні у подружжя. За таких обставин відповідач 2 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

03.09.2019 року до суду надійшов відзив Міністерства оборони України, за змістом якого відповідач 1 також заперечує проти позову та просить суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовців в розумінні статтей 16, 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» по своїй назві, суті її виплати є «одноразовою», розмір якої зафіксований (передбачений) Законом та не впливає на кількість членів сім`ї загиблого військовослужбовця.

Оскільки після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , за виплатою одноразової грошової допомоги 15.05.2018 року звернулася його мати ОСОБА_2 , подавши разом із заявою весь пакет необхідних документів, тому відповідно до витягу з протоколу № 59 від 12.06.2018 року саме ОСОБА_2 призначена одноразова грошова допомога у визначеному законом розмірі в сумі 800000 грн. Відповідач 1 наголошує, що станом на час звернення ОСОБА_2 за призначенням відповідної допомоги (15.05.2018р.), саме вона була єдиним членом сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_3 , а тому жодних підстав у відмові їй у призначені такої допомоги на той час не було.

Також відповідач 1 вказує на те, що наразі відсутні правові підстави повторної виплати відповідної допомоги іншим членам сім`ї померлого військовослужбовця, збільшувати встановлений Законом її розмір. При цьому діючим законодавством регламентовано порядок дій у випадку, якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи члени сім`ї. Зокрема, відповідно до п. 14 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги…, затвердженої Постановою КМ України від 25.12.2013р. № 975, у цьому випадку питання розподілу суми виплаченої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку. За таких обставин відповідач вважає заявлений позов безпідставним, а тому просить суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористалася.

У судовому засіданні представник позивача заявлений адміністративний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представники відповідачів 1 та 2 в судовому засіданні заперечували щодо позову та повністю підтримали ті доводи, які викладені письмово у відзивах на позовну заяву.

Ухвалою суду від 10.09.2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 залучено ОСОБА_2 . Проте, остання в судове засідання не з`явилася, письмових пояснень щодо позову чи відзивів не подавала, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи. За таких обставин, суд, керуючись ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, здійснює розгляд справи у відсутність такого учасника справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.1983 року по 03.02.1995 року.

З 20.11.2016 року ОСОБА_3 на підставі контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 де проходив військову службу як водій-санітар медичного пункту.

Як слідує із матеріалів справи, під час проходження військової служби ОСОБА_3 захворів, та у період з 07.05.2017 року по 21.05.2017 року знаходився на лікуванні в ВМКЦ Південного регіону м. Одеси, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Згідно результатів службового розслідування, проведеного за наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №239 від 21.05.2017 року, смерть молодшого сержанта ОСОБА_3 не була пов`язана із виконанням ним обов`язків військової служби.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2018 року, з урахуванням постанови Вінницького апеляційного суду від 28.05.2019 року у справі № 127/7096/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третьої особи Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без шлюбу з 2014 року по 21.05.2017 року.

Взявши до уваги висновки суду про те, що ОСОБА_1 та померлий військовослужбовець ОСОБА_3 з 2014 року проживали разом, вели спільний побут та мали взаємні права та обов`язки, що в розумінні Сімейного кодексу України відносить позивача до членів сім`ї померлого ОСОБА_3 , остання 22.01.2019 року звернулась до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату із заявами про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця та видачу їй посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який помер під час проходження військової служби.

Листом за підписом тво військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.02.2019 року за № 273, позивача повідомлено про те, що її заяви від 22.01.2019 року щодо видачі посвідчення та виплати одноразової грошової допомоги надіслані до Вінницького обласного військового комісаріату.

Згідно рішення комісії Вінницького обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із встановленням статусу «Члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби», оформленого протоколом № 3 від 08.02.2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у наданні відповідного статус. Таке рішення мотивоване тим, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби», посвідчення видаються лише батькам, дружині або чоловіку та дітям померлого військовослужбовця. Оскільки ОСОБА_1 не є дружиною військовослужбовця ОСОБА_3 , і рішенням суду її не було визнано такою, тому підстав для надання їй відповідного статусу не має.

Вказане рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 доведено до відома позивача листом від 14.02.2019 року за № 12/304.

В подальшому, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом № 32 від 15.03.2019 року, ОСОБА_1 відмовлено в призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_3 . Такий висновок відповідача 1 ґрунтується на тому, що одноразова грошова допомога у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 в повному обсязі була призначена і виплачена матері померлого військовослужбовця ОСОБА_2 в сумі 800000 грн. згідно рішення Комісії від 08.06.2018 року, та на час прийняття якого судового рішення про визнання за ОСОБА_1 права на одержання одноразової грошової допомоги не існувало.

Крім того, комісією Міністерства оборони України також враховано положення листа Міністерства юстиції України від 16.12.2015 №3521/32320-0-33-15/11, відповідно до якого жінки, не зареєстровані у шлюбі, не мають підстав для одержання грошової допомоги. За таких обставин, визнано за неможливим виплату допомоги ОСОБА_1 , та роз`яснено останній можливість звернення із позовом до ОСОБА_2 (матері померлого ОСОБА_3 ) про розподіл отриманих нею сум.

Про дане рішення повідомлено позивача листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.04.2019 року за № 12/813.

Незгода позивача із такими рішеннями зумовила її звернення до суду із даним адміністративним позовом.

Визначаючись із заявленими позовними вимогами та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року N 2011-XII (далі - Закон N 2011-XII).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону N 2011-XII, дія даного Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) згідно з частиною першою статті 16 Закону N 2011-XII це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Тобто, вищевказаний Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, однією з яких є загибель (смерть) військовослужбовця.

Частиною другої статті 16 Закону N 2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога. Зокрема, відповідно до пункту 2 цієї частини одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

У цьому випадку одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (п. «а» ч. 1 ст. 16-2 Закону N 2011-XII).

Частиною 1 статті 16-3 Закону N 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Частиною 6 та 8 статті 16-3 Закону N 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначене ст. 16-1 Закону N 2011-XII. Так, зазначеною статтею встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. При цьому, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Водночас, частиною 9 статті 16-3 Закону N 2011-XII визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975), яким визначено безпосередній механізм призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Так, відповідно до пункту 10 Порядку № 975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:

заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії відповідних документів, що визначаються згідно переліку в даному пункті Порядку № 975.

Як передбачено пунктом 13 Порядку № 975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. В той же час розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Системний аналіз вказаних положень Порядку N 975 дає підстави суду зробити висновок про те, питання призначення одноразової грошової допомоги носить заявницький характер, тобто розглядається виключно за ініціативою заявника і саме останній несе відповідальність за доведення усіх обставин, необхідних для прийняття рішення про її виплату.

При цьому на Міністерство оборони України не покладено обов`язку збирати чи витребовувати додаткові докази, а лише розглядати ті, які подані заявником та передані від обласного військового комісаріату. Така правова позиція підтверджена Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року по справі №822/220/18.

Як уже наголошувалось судом вище, право на отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця.

Із матеріалів справи слідує, що 15.05.2018 року за отриманням одноразової грошової допомоги до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату звернулась мати померлого військовослужбовця ОСОБА_3 ОСОБА_2 .

У відповідності до витягу з протоколу № 59 від 12.06.2018 року комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, за результатами розгляду поданих документів прийнято рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, що становить 800000 грн.

Згідно наказу Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 № 300 від 05.07.2018 року, вказана одноразова грошова допомога перерахована та виплачена ОСОБА_2 на її поточний рахунок в банківській установі.

Судом з`ясовано, що станом на час звернення ОСОБА_2 за призначенням одноразової грошової допомоги та її виплати, інших нерозглянутих звернень на розгляді в комісії Міністерства оборони України від членів сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_3 не було. При цьому, як слідує із наявної у Міністерства оборони України інформації, відомостей про інших членів сім`ї ОСОБА_3 не було, оскільки в послужному списку військовослужбовця було зазначено, що він є розлучений та проживає один.

Відтак, з огляду на заявницький характер реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, визначений Порядком № 975 процедуру та строк прийняття рішень, у суду відсутні жодні підстави ставити під сумнів правомірність прийнятого 12.06.2018 року рішення Міністерства оборони України про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року.

Більше того, на момент виплати ОСОБА_2 відповідної суми одноразової грошової допомоги, жодних судових рішень про встановлення факту проживання позивача разом із ОСОБА_3 однією сім`єю не існувало, а тому ОСОБА_1 і не могла на той час (червень липень 2018 року) довести свій статус члена сім`ї померлого ОСОБА_3 та, відповідно, реалізовувати своє право на отримання такої допомоги.

Дійсно, право на отримання одноразової грошової допомоги призначається рівними частками усім особам, які мають право на її отримання та реалізували таке право у передбачений законом строк шляхом звернення з відповідною заявою.

Проте, таке право забезпечується відповідним суб`єктом (Міноборони) у спосіб призначення та виплати одноразової грошової допомоги особам, які мають право на її отримання, у межах та розмірах визначених Законом N 2011-XII та Порядком № 975, тобто у даному випадку цей розмір становить 500 прожиткових мінімумів, встановлених законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть) військовослужбовця ОСОБА_3 .

При цьому необхідно врахувати, що сам розмір одноразової грошової допомоги залежить лише від юридичного факту загибелі (смерті) конкретного військовослужбовця, і на цей розмір жодним чином не впливає ні кількість членів сім`ї , утриманців чи інші обставини, як і не передбачено можливості збільшення чи зменшення розміру цієї допомоги.

Наявність однієї чи декількох осіб, які мають право та претендують на отримання такої допомоги впливає лише на частку цих осіб, проте це не збільшує і не зменшує визначений законом розмір такої допомоги в цілому.

Як вбачається із самої назви цієї допомоги, суті її виплати, назви статтей Закону N 2011-XII якими врегульоване питання її призначення та виплати (16, 16-1, 16-2, 16-3, 16-4), вона є одноразовою, тобто у випадку її виплати у повному розмірі, додатково така допомога уже не призначається.

Як слідує із матеріалів справи, позивач із заявою про призначення одноразової грошової допомоги звернулася 22.01.2019 року. На вказану дату відповідна допомога вже була призначена та виплачена в повному розмірі (500-кратний прожитковий мінімум) матері померлого військовослужбовця ОСОБА_3 ОСОБА_2 .

За таких обставин у Міністерства оборони України не має жодних правових підстав у призначенні цієї ж самої грошової допомоги (її частки) за тим самим фактом проте іншій особі, яка звернулася із заявою уже після її виплати у повному розмірі.

Наразі законодавцем враховано можливість існування подібних ситуацій, при яких звернення особи за призначенням одноразової грошової допомоги відбувається уже після її призначення іншій особі (особам), та визначено єдиний спосіб їх вирішення. Так, це питання врегульовано пунктом 14 Порядку № 975, згідно якого якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи (члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

Тобто, в даному випадку позивач може реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги лише у спосіб розподілу раніше отриманої ОСОБА_2 суми в добровільному чи судовому порядку. Проте, це питання стосується розподілу грошових коштів як об`єкту цивільних прав, а тому у випадку пред`явлення позивачем позову до ОСОБА_2 щодо отримання своєї частки такої допомоги, відповідний спір має розглядатись судом в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, підстав для скасування рішення комісії Міністерства оборони України від 15.03.2019 року № 32 про відмову у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_3 не має. Як наслідок, відсутні правові підстави і для зобов`язання Міністерства оборони України здійснити виплату ОСОБА_1 її частини такої допомоги.

За таких обставин заявлені позивачем позовні вимоги до Міністерства оборони України задоволенню не підлягають.

Щодо іншої частини позовних вимог.

Так, позивач оскаржуючи рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у видачі їй посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) під час проходження військової служби, вказує на те, що вона, будучи членом сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_3 , має право як на одноразову грошову допомогу, так і на всі соціальні гарантії, що передбачені Законом N 2011-XII для членів сімей військовослужбовців.

Із цього приводу суд враховує наступне.

Аналіз положень Закону N 2011-XII вказує на те, що коло осіб, які мають право на призначення і отримання одноразової грошової допомоги, та перелік осіб, які мають право на пільги, передбачені цим Законом у випадку загиблої (смерті) військовослужбовця, не є тотожним.

Зокрема, згідно зі статтею 16-1 Закону N 2011-XII право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, які визначаються відповідно до Сімейного кодексу України.

При цьому Сімейний кодекс не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї, а визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Згідно зі статтею 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки.

Абзацом п`ятим пункту 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 визначено, що членами сім`ї військовослужбовця є також інші особи, які постійно з ним мешкають та ведуть спільне господарство.

Отже, встановлення судом у справі №127/7096/18 факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без шлюбу, підтвердження наявності у даних осіб спільного побуту та взаємних прав та обов`язків беззаперечно відносить позивача до членів сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_3 в розумінні положень Сімейного кодексу України. Тим більше, що положення цього Кодексу передбачають можливість проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без шлюбу та виникнення у зв`язку із цим у них майнових прав (наприклад, ст. 74 СК України).

У даному випадку проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема це право позивача на отримання одноразової грошової допомоги згідно ст. 16-1 Закону N 2011-XII.

В той же час стосовно поняття "член сім`ї", Конституційний Суд України в згаданому рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 вказує на існування об`єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства та сфери правовідносин, де таке поняття застосовується.

На відміну від положень ст. 16-1 Закону N 2011-XII, в якій міститься відсильна норма для визначення поняття члена сім`ї виключно при призначенні одноразової грошової допомоги, у статті 18 цього Закону визначено чіткий перелік осіб, які мають право на пільги, що передбачені цим Законом.

Зокрема, згідно частини 6 статті 18 Закону N 2011-XII право на пільги, передбачені цим Законом, мають вдова (вдівець) загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік) військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, які перебували на його утриманні.

Такий же перелік осіб визначений у постанові Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби», згідно пункту 1 якої посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками N 1 і 2.

Отже, в цьому випадку перелік осіб, які мають право на отримання посвідчення та користування пільгами у разі загибелі (смерті) військовослужбовця є вичерпним, та включає в себе лише батьків, одного з подружжя (дружини чи чоловіка) та дітей такого військовослужбовця.

Позивач ОСОБА_1 до вказано переліку осіб не відноситься, оскільки не є дружиною військовослужбовця ОСОБА_3 .

Ужиті у Законі N 2011-XII, у згаданих вище підзаконних нормативно-правових актах поняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя. За частиною першою статті 21 Сімейного кодексу України подружжя утворюється тільки на підставі шлюбу - добровільного сімейного союзу жінки та чоловіка, зареєстрованого в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 36 Сімейного кодексу України саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. А проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК України).

Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 не являлась дружиною військовослужбовця ОСОБА_3 , тому не відноситься до кола осіб, які мають право на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) під час проходження військової служби.

За таких обставин, рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке оформлено протоколом № 3 від 08.02.2019р. про відмову у видачі ОСОБА_1 відповідного посвідчення (відмова в наданні статусу Члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби) прийнято на підставі та у спосіб, що визначені діючим законодавством, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування. Як наслідок, наступна похідна вимога про зобов`язання відповідача 2 вчинити певні дії видати відповідне посвідчення, також задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

З урахуванням вимог ст. 139 КАС України, у зв`язку з відмовою в позові, сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується. Так само відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 07.10.19.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Відповідач 1: Міністерство оборони України, місцезнаходження: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ;
Відповідач 2: Вінницький обласний військовий комісаріат, місцезнаходження: 21036, м. Вінниця, вул. Данила Галицького, 31, ;
Третя особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ., РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Слободонюк Михайло Васильович