Справа № 823/2795/15
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/2795/15 Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І.,
судді - Каліновська А.В., Коваленко В.І.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Бєлової Л.В., Лічевецького І.О.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04.11.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати незаконною бездіяльність Міністерства юстиції України в частині необ`єктивного і невсебічного розгляду звернення ОСОБА_1 від 08.02.2015 щодо прохання про зовнішнє рецензування експертного висновку № 100/101-БТ від 08.02.2011;

- визнати незаконними дії Міністерства юстиції України від 19.02.2015 та від 11.03.2015 по відмові у розгляді за суттю звернення ОСОБА_1 від 08.02.2015;

- зобов`язати Міністерство юстиції України повернутися до всебічного і об`єктивного розгляду звернення ОСОБА_1 від 08.02.2015 про зовнішнє рецензування експертного висновку № 100/101-БТ від 08.02.2011.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 04.11.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2015, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.07.2019 ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2015 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи вказане рішення апеляційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції розглянув позовні вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, чим порушив імперативну норму частини четвертої статті 195 КАС України, а також вийшов за межі апеляційної скарги, жодним чином не мотивувавши таку дію. Отже, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що суд апеляційної інстанції допустив порушення процесуального права, вирішивши спір щодо позовних вимог, які позивачем не заявлялись та не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що листом Міністерства юстиції України від 23.03.2012 № 1979-0-33-12/15 (на скаргу позивача від 20.02.2012 щодо висновку судової будівельно-технічної експертизи №100/101-БТ від 08.02.2011) позивача повідомлено, що за викладеною у скарзі інформацією, керівництвом інституту проведено службову перевірку та рецензування вказаного висновку, за підсумками рецензування встановлено, що судовим експертом ОСОБА_2 були допущені порушення вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53-5, щодо оформлення результатів досліджень. Також під час перевірки було виявлено окремі порушення нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності, у зв`язку з чим експерту ОСОБА_2 оголошено догану, про що ОСОБА_1 повідомлено листом КНДІСЕ від 18.10.2011 №10039-11.

Лист від 23.03.2012 №1979-0-33-12/15 підготовлений на бланку Міністерства юстиції України за підписом заступника Міністра ОСОБА_3 .

Позивач звернувся зі зверненням від 05.02.2013 до Міністра юстиції України Лавриновича А.В., в якому вимагає: дати доручення щодо складання рецензії на експертний висновок №100/101-БТ від 08.02.2011 спеціалістам із експертних установ, які знаходяться поза межами експертного обслуговування КНДІСЕ.

Листом Міністерства юстиції України від 05.03.2013 №Т-1912/15 позивача повідомлено, що повну та обґрунтовану відповідь з порушених питань було надано в межах компетенції Мін`юсту листом від 23.03.2012 №Т-1979-0-33-12/15. У листі також зазначено, що рецензія не змінює висновку судового експерта та не є процесуальним документом, як того передбачає ЦПК України. У рецензії рецензент зазначає зауваження та пропозиції, які, на його думку, потребують більш детальної аргументації і носять консультативно-рекомендаційний характер та не є обов`язковими для експерта. Під час рецензування немає можливості дослідити усі матеріали надані експерту під час безпосереднього проведення дослідження, а тому перевірити правильність та об`єктивність висновку можливо лише шляхом проведення повторної експертизи (ст.ст. 143, 150 ЦПК України). В листі пояснюється, що згідно ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим самим органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Лист від 05.03.2013 №Т-1912/15 підготовлений на бланку Міністерства юстиції України за підписом заступника Міністра - керівника апарату Сєдова А.Ю.

13.02.2015 ОСОБА_1 звернувся до Міністра юстиції України Петренка П .Д. із скаргою від 08.02.2015, в якій просить дати розпорядження відповідній службі про проведення повного, об`єктивного і неупередженого зовнішнього рецензування експертного висновку Черкаського відділення КНДІСЕ №100/101-БТ від 08.02.2011 по цивільній справі №2-60/11 з урахуванням зауважень прокуратури, викладених у скороченому вигляді в додатку до цього звернення. Також, заявник зазначає, що зараз Міністерство юстиції має інший склад керівництва з урахуванням соціальних вимог Майдану, що дозволяє розраховувати на повернення до об`єктивного розгляду Міністерством юстиції України звернень громадян.

Листом Міністерства юстиції України від 11.03.2015 № Т-2776/9 позивача повідомлено, що питання, що порушуються у скарзі неодноразово були предметом розгляду у Міністерстві юстиції. За результатами розгляду попередніх звернень в межах компетенції Мін`юсту надано повні та обґрунтовані відповіді листами від 23.03.2012 №1979-0-33-12/15 та від 05.03.2013 №Т-1912/15. З посиланням на ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», звернення позивача від 08.02.2015 залишено без розгляду.

Лист від 11.03.2015 №Т-2776/9 підготовлений на бланку Міністерства юстиції України за підписом першого заступника Міністра Севостьянової Наталії.

Щодо розгляду скарги позивача від 03.02.2015, судом першої інстанції було встановлено наступне.

18 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Міністра юстиції України Петренка П.Д. зі скаргою від 15.12.2014, в якій зазначає про те, що не погоджується з листом Головного управління юстиції у Черкаській області з питань нотаріального посвідчення договору дарування від 15.03.1997 і переходу права власності на нерухоме майно, та просить: визнати помилковим правовий висновок Головного управління юстиції у Черкаській області від 07.04.2014 №19/9-34-13; доручити спеціалістам Міністерства юстиції України виготовити правовий висновок по наведеному в інформаційному запиті питанню із урахуванням юридичного співвідношення норм в рамках Цивільного кодексу Української РСР від 1963 року.

Листом Міністерства юстиції України від 17.01.2015 №Т-24170/13 (на звернення від 15.12.2014) позивачу надано роз`яснення норм законодавства, чинного станом на 1997 рік, з питань нотаріального посвідчення договору дарування та переходу права власності на нерухоме майно. Вказаний лист підготовлений на бланку Міністерства юстиції України за підписом заступника Міністра - керівника апарату Іванченко Оксани.

09 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Міністра юстиції України Петренка П.Д . із скаргою від 03.02.2015, в якій викладено зауваження щодо відсутності компетенції Заступника Міністра юстиції України на розгляд звернень з порушених питань та зауваження по суті роз`яснень Заступника Міністра юстиції України від 17.01.2015 №Т-24170/13. У своїй скарзі заявник просить, з урахуванням важливості предмета скарги доручити ретельний розгляд первинного звернення компетентним спеціалістам і скласти нове роз`яснення з урахуванням наведеної в скарзі аргументації.

Листом Міністерства юстиції України від 19.02.2015 №Т-2314/13 позивача повідомлено, що листом Міністерства юстиції України від 17.01.2015 №Т-24170/13 в межах компетенції ОСОБА_1 було надано вичерпну відповідь з порушених питань. Заявнику роз`яснено, що якщо він вважає, що його права були порушені, він має право звернутись до суду.

Вказана відповідь надана на бланку Міністерства юстиції України за підписом заступника Міністра - керівника апарату Іванченко Оксани.

Позивач вважає, що Міністерство юстиції України необґрунтовано залишило без розгляду його скарги від 03.02.2015 та 08.02.2015, з огляду на те, що по-перше, звернення розглянуті неуповноваженими особами - заступниками Міністра юстиції; звернення адресувались Міністру юстиції, і відповідь на них мав надавати саме Міністр юстиції. По-друге, в порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» заступник Міністра - керівник апарату Іванченко Оксана розглянула скаргу від 03.02.2015 сама на себе.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач правомірно у відповідності до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» залишив звернення ОСОБА_1 від 03.02.2015 та від 08.02.2015 без розгляду, оскільки вони є повторними і на них надавалася відповідь в повному обсязі, а відповідні заступники Міністра юстиції, згідно вимог чинного законодавства, наділені повноваженнями щодо розгляду звернень та правом їх підписувати, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» № 393/96-ВР від 02.10.1996 (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Пунктом 6 ч. 1 статті 18 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи тощо (стаття 19 Закону № 393/96-ВР).

Відповідно до Закону України "Про звернення громадян" та з метою поліпшення умов реалізації конституційного права громадян на особисте звернення до органів державної влади, удосконалення організації розгляду порушених у таких зверненнях питань, підвищення відповідальності за належне реагування на обґрунтовані пропозиції, заяви, скарги у повній відповідності з Конституцією і чинним законодавством України, розв`язання проблем, які спричиняють звернення громадян, наказом Міністерства юстиції України від 18.03.2004 № 26/5 затверджено Інструкцію про порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління (далі - Інструкція).

Згідно п. 2.2. Інструкції письмові звернення громадян підлягають обов`язковому первинному розгляду з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу чи установи, підрозділу Міністерства юстиції України та призначення за ними конкретного виконавця.

Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів та установ юстиції або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

Відповідно до п. 3.1. Інструкції посадові особи органів та установ юстиції при розгляді звернень громадян зобов`язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників на місця для перевірки викладених у зверненні обставин, застосовувати інші заходи для об`єктивного вирішення поставлених автором звернення питань, з`ясовувати та приймати рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитись.

Згідно п. 3.8. Інструкції звернення вважається вирішеним, якщо розглянуті всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжиті потрібні заходи щодо його виконання і заявника повідомлено про результати перевірки звернення і прийняте рішення.

Пункт 3.9. Інструкції визначає, що відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку дається тим органом, який його отримав і до компетенції якого входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано керівником органу чи установи.

Відповідно до п. 21.1. Інструкції діловодства в Міністерстві юстиції України, затвердженої наказом Мін`юсту від 02.07.2012 № 973/5, документи підписуються посадовими особами Міністерства відповідно до повноважень, визначених організаційними та розпорядчими документами Міністерства.

Документи, що надсилаються підприємствам, установам, організаціям, громадянам, підписуються Міністром або його заступниками згідно з розподілом повноважень або керівниками структурних підрозділів відповідно до їх повноважень.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 (далі - Положення), Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства та використання електронного цифрового підпису, у сфері нотаріату, у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з питань державної реєстрації договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності; забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації, у сфері виконання кримінальних покарань.

Згідно підпунктів 32, 33 пункту 3 Положення, Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань: надає роз`яснення з питань, пов`язаних з діяльністю Мін`юсту, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства, а також стосовно актів, які ним видаються; організовує розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних із діяльністю Мін`юсту, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, а також стосовно актів, які ним видаються.

Згідно п. 11 Положення Мін`юст очолює Міністр, який призначається на посаду за поданням Прем`єр-міністра України і звільняється з посади Верховною Радою України.

Міністр має першого заступника, заступників та заступника міністра - керівника апарату, які призначаються на посаду та звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України відповідно до пропозицій Міністра.

Відповідно до підпункту 24 пункту 12 Положення Міністр: визначає обов`язки першого заступника Міністра, заступників Міністра та заступника Міністра - керівника апарату, розподіл повноважень Міністра між першим заступником Міністра та заступниками Міністра, які вони здійснюють у разі його відсутності.

Відповідно до інформації, що містилась на офіційному сайті Міністерства юстиції України (з посиланням на наказ Мін`юсту про розподіл повноважень між Міністром, першим заступником Міністра, заступниками Міністра та заступником Міністра - керівником апарату) заступник Міністра юстиції - керівник апарату Іванченко Оксана Павлівна координує та контролює діяльність, зокрема, Департаменту з питань нотаріату; та уповноважена Міністром юстиції на підписання наказів, інших документів під час виконання інших повноважень за дорученням Міністра.

Згідно п. 2 наказу Міністерства юстиції України від 14.02.2015 №304/4 «Про розподіл повноважень між Міністром, першим заступником Міністра, заступниками Міністра та заступником Міністра - керівником апарату», копія якого наявна в матеріалах адміністративної справи, у разі тимчасової відсутності Міністра (відрядження, хвороба, відпустка та інші поважні причини) його обов`язки виконує перший заступник Міністра.

Вищевикладені норми чинного законодавства та обставини справи спростовують доводи апелянта щодо відсутності повноважень у відповідних заступників Міністра юстиції на розгляд звернень позивача, та підписання відповідей на такі звернення, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

При цьому, проаналізувавши вищезазначені звернення ОСОБА_1 та надані на них відповіді, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність залишення звернень позивача від 03.02.2015 та від 08.02.2015 без розгляду, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», оскільки вичерпні відповіді на поставлені у даних зверненнях питання, відповідачем було надано у відповідях від 17.01.2015 №Т-24170/13, від 23.03.2012 №1979-0-33-12/15 та від 05.03.2013 №Т-1912/15.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.11.2015 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Бєлова Л.В.

Лічевецький І.О.

Повний текст постанови виготовлений 01.10.2019.