Справа № 520/4974/19
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.. Харків

23 вересня 2019 р. справа № 520/4974/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Говтві Д.В.,

за участю: представника позивача - Щербини А.Ю.,

представника відповідача - Волкового О.С.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у Харківській області до Державного підприємства "Харківський механічний завод" про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Головне управління ДФС у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства "Харківський механічний завод", в якому просив суд, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнути до бюджету України кошти у розмірі 396749,37 гривень в рахунок погашення податкового боргу з Державного підприємства «Харківський механічний завод», , податкова адреса: вул. Залютинська, буд. 6, Холодногірський район, м. Харків, Харківська область, 61177, з усіх відкритих розрахункових рахунків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підставою для звернення до суду з позовом про стягнення стала наявність заборгованості у відповідача, на підставі самостійно визначених відповідачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість в розмірі 159441 грн, з податку на прибуток в розмірі 216395 грн, в розмірі 20913,37 грн, а також з земельного податку. У зв'язку з не сплатою узгодженої суми податкового зобов'язання у встановлені строки, відповідно до п.59.1 ст. 59 ПК України, податковим органом направлено та вручено податкову вимогу від 30.08.2018 №111223-17.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - Волкового О.С. через канцелярію суду надійшов письмовий відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ані зазначений позивачем неіснуючий "податок на прибуток приватних підприємств", ані авансовий внесок при виплаті дивідендів, не є податковим зобов'язанням у розумінні ПК України, через що не можуть бути стягнуті з ДП "ХМЗ" у зв'язку з наявністю непокритих збитків, що підтверджується податковою декларацією з податку на прибуток підприємства за 2018 рік.

Представник позивача - Щербина А.Ю. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючи на обставини, викладені в заяві про зменшення позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача - Волковой О.С. заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Державне підприємство "Харківський механічний завод" (далі - ДП "ХМЗ") зареєстровано як юридична особа, перебуває на податковому обліку як платник податків, є платником податку на додану вартість (а.с.13-18).

ДП "ХМЗ" самостійно визначило суму зобов'язання з ПДВ в податкових деклараціях, поданих до податкового органу, а саме: у податкових деклараціях: від 19.02.2019 № у сумі 62064 грн, від 20.03.2019 у сумі 97377 грн.

Також ДП "ХМЗ" самостійно визначило суму зобов'язання з земельного податку в податковій декларації, поданій до податкового органу, а саме: у податковій декларації від 20.02.2019 № у сумі 40978,52 грн, термін сплати якої 30.03.2019. При цьому, заборгованість на теперішній час зменшилась та складає 20913,37 грн, оскільки відповідачем сплачено податкове зобов'язання в розмірі 2065,15 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП "ХМЗ" самостійно визначило суму зобов'язання з авансові внеску з податку на прибуток підприємств в податковій декларації, поданій до податкового органу, а саме: у податковій декларації від 05.02.2019 № у сумі 216395 грн.

Згідно п.п.16.1.3 та п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України - платник податків зобов'язаний, зокрема, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п.46. 1 ст.46 ПК України - податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно ст. 286 ПК України, зокрема встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Платник плати за землю має право подавати щомісяця нову звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов'язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Згідно п. 287.3 ст. 287 ПК України - Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно п.56.11 ст.56 ПК України - не підлягає оскарженню податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України - у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У зв'язку з непогашенням ДП "ХМЗ" узгодженої суми податкового зобов'язання протягом граничного строку її сплати позивачем винесено податкову вимогу від 30.08.2018 №111223-17 в розмірі 181293,11 грн, яка направлялась відповідачу (а.с.27).

Відповідно до пп. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 57.3 ст. 57 ПК України, в разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно п.95.1 ст.95 ПК України, орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

У пункті 95.2 ст. 95 ПК України зазначено, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до пункту 95.4 статті 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Щодо доводів відповідача про те, що зазначені позивачем ані неіснуючий "податок на прибуток приватних підприємств", ані авансовий внесок при виплаті дивідендів, не є податковим зобов'язанням у розумінні ПК України, через що не можуть бути стягнуті з ДП "ХМЗ" у зв'язку з наявністю непокритих збитків, що підтверджується податковою декларацією з податку на прибуток підприємства за 2018 рік, суд зазначає наступне.

Як вбачається з заяви про уточнення позовних вимог, позивачем при подачі позову допущено описку у назві податку, а саме позивач просив вважати вірною назвою податку, заборгованість з якого він просить стягнути "податок на прибуток підприємств".

Щодо твердження представника відповідача стосовно того, що авансові внески при виплаті дивідендів не є податковим зобов'язанням у розумінні ПК України, суд зазначає, що порядок сплати податкового зобов'язання з податку на прибуток при виплаті дивідендів врегульовано положеннями ст.571 ПК України.

Так, згідно п.57.11 ст.571 ПК України, у разі прийняття рішення щодо виплати дивідендів платник податку на прибуток - емітент корпоративних прав, на які нараховуються дивіденди, проводить зазначені виплати власнику таких корпоративних прав незалежно від того, чи є оподатковуваний прибуток, розрахований за правилами, визначеними статтею 137 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.п. 57.11.2 п.57.11 ст.571 ПК України, крім випадків, передбачених підпунктом 57.1-1.3 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку на прибуток.

Авансовий внесок розраховується з суми перевищення дивідендів, що підлягають виплаті, над значенням об'єкта оподаткування за відповідний податковий (звітний) рік, за результатами якого виплачуються дивіденди, грошове зобов'язання щодо якого погашене. У разі наявності непогашеного грошового зобов'язання авансовий внесок розраховується зі всієї суми дивідендів, що підлягають виплаті. Авансовий внесок обчислюється за ставкою, встановленою пунктом 136.1 статті 136 цього Кодексу. Сума дивідендів, що підлягає виплаті, не зменшується на суму авансового внеску.

При цьому у разі якщо дивіденди виплачуються за неповний календарний рік, то для обрахунку суми зазначеного перевищення використовується значення об'єкту оподаткування, обчислене пропорційно кількості місяців, за які сплачуються дивіденди. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Сума попередньо сплачених протягом податкового (звітного) періоду авансових внесків з податку на прибуток під час виплати дивідендів підлягає зарахуванню у зменшення нарахованого податкового зобов'язання з податку на прибуток, задекларованого у податковій декларації за такий податковий (звітний) період.

Підпунктом 57.11.5 п.57.11 ст.571 ПК України передбачено, що Авансовий внесок з податку на прибуток, сплачений у зв'язку з нарахуванням/сплатою дивідендів, є невід'ємною частиною податку на прибуток та не може розцінюватися як податок, який справляється під час репатріації дивідендів (їх сплаті на користь нерезидентів) відповідно до пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу або міжнародних договорів України.

Судом встановлено, що ДП «Харківський механічний завод» подано податкову декларацію з податку на прибуток від 05.02.2019 №, в якій задекларовано суму авансового внеску при виплаті дивідендів, що має бути сплачена у звітному податковому періоді у розмірі 216 395, 00 грн, проте вказана сума у встановлений строк не сплачена.

При цьому, суд зазначає, що, виходячи з поданого відповідачем до податкового органу розрахунку частини чистого доходу, що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами, відповідачем самостійно визначено суму частини чистого прибутку (доходу), що відраховується до державного бюджету в розмірі 1202194 грн, що і стала базою нарахування для авансового внеску.

Таким чином, заборгованість підприємства обліковується в інтегрованих картках платника за відповідним платежем.

Відповідно до п.56.11 ст.56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання самостійно визначене платником.

На час розгляду справи вказана сума податкового боргу з земельного податку з юридичних осіб, з податку на додану вартість та з податку на прибуток підприємств в загальному розмірі 396749,37 грн. не сплачена, доказів самостійної сплати зазначеної заборгованості відповідачем до суду не надано.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а відповідач належними доказами не довів факту погашення заборгованості у розмірі 396749,37 грн., суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Головного управління ДФС у Харківській області до Державного підприємства "Харківський механічний завод" про стягнення податкового боргу - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства «Харківський механічний завод» (, поштовий індекс 61177, м. Харків, вул. Залютинська, буд. 6), з рахунків у банках, які його обслуговують, на користь Державного бюджету України заборгованість з земельного податку з юридичних осіб, з податку на додану вартість та з податку на прибуток підприємств у загальному розмірі 396749,37 грн (триста дев'яносто шість тисяч сімсот сорок дев'ять гривень 37 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 жовтня 2019 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.