Справа № 826/11218/17
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

суддя-доповідач Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "МПП "Імпульс" до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки-відмови, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "МПП Імпульс" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці ДФС, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 06.03.2017 року №UA100010/2017/000014/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100030/2017/00019 від 06.03.2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Київська міська митниця ДФС подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Приватного підприємства "МПП "Імпульс", в якому останнє просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 березня 2017 відповідачем прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA100010/2017/000014/2, яким митну вартість товару, що імпортується скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості відповідно до ст.64 Митного кодексу України. Визначена митна вартість імпортованих товарів ґрунтується на митній вартості товару, подібного за якісними характеристиками, митне оформлення якого вже здійснено за митною декларацією №5000600/2016/23843.

Підставою для прийняття вказаного спірного рішення про коригування митної вартості стали наступні обставини, а саме: митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) оскільки документи, що подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості відповідно до ч.2 ст.53 МК України містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Як наслідок, митним органом запропоновано позивачу надати додаткові документи, відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України.

З додаткових документів, що вимагались митницею, декларантом надано: контракт між третіми особами від 10.01.2017 року № 5 (без перекладу); прайс-лист продавця на 2017 рік.

Однак, додатково надані позивачем документи були відхилені відповідачем, як доказ правомірності визначення позивачем митної вартості за основним методом.

Враховуючи зазначене, митну вартість товарів визначено із застосуванням резервного методу визначення митної вартості на підставі МД №5000600/2016/23843.

Вважаючи вищезазначені дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що правильність визначення позивачем митної вартості товару не була спростована відповідачем, а тому висновки митного органу викладені в рішення про коригування митної вартості є необґрунтованими.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно із частиною першою статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до частини шостої статті 264 Митного кодексу України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із приписами статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Так, відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2017 року до відділу митного оформлення №2 митного посту "Західний" позивачем надіслана електронна митна декларація №100250003/2017/281104 з метою здійснення митного оформлення товару: шпалери на флізеліновій (волокнистій) основі, тиснені, пофарбовані та оздоблені захисним шаром пластмаси в асортименті. Розмір: 10,05*0,53м - 4603 рул.; 10,05м* 1,06 м - 4044 рул.; 25м *1,06 м - 43 рул.; 10,05 * 0,70 м - 12 рул.; Шпалери на паперовій основі тиснені, пофарбовані та оздоблені захисним шаром пластмаси в асортименті. Розмір 1,005 м * 0,53м - 256 рул.; Всього: 8958 рул., зразки шпалер зшиті у каталоги - 87 шт., виробник: A.S.Greation Tapeten AG. Торгівельна марка A.S.Greation, країна виробника: - DE.

Зовнішньоекономічний контракт укладений з підприємством "Chatford I &Е limited", Німеччина.

Країна походження товарів - Німеччина. Країна відправлення товарів - Німеччина. Умови поставки - DAP Київ. Виробник товару - "A.S.Greation Tapeten AG" Німеччина. Торгівельна марка - "A.S.Greation".

При митному оформленні товарів одночасно з митною декларацією декларантом надано у електронному вигляді: декларація митної вартості; міжнародна автомобільна накладна - CMR від 21.02.2017 року б/н; контракт від 06.02.2004 року № 1; додаткові угоди від 25.10.2016 року; від 15.02.2017 року; від 26.06.2013 року; від 29.12.2014 року; від 21.02.2017 року; специфікація від 26.12.2016 року № 1; інвойс від 21.02.2017 року № 006022017; прайс - лист (від продавця товару) від 11.01.2017 року б/н; видаткова накладна від 26.12.2016 року № РН-0000078; видаткова накладна від 21.12.2016 року № РН-0000072; видаткова накладна від 23.12.2016 року № РН-0000073; видаткова накладна від 28.12.2016 року № РН-0000084; видаткова накладна від 06.02.2017 року № РН-0000001; платіжне доручення від 01.02.2017 року № 1; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений Київською ТПП від 31.01.2017 року №Ц-81; копія МД країни відправлення від 22.02.2017 року № 17D02E4.

Митна вартість товарів заявлена декларантом за основним методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), нарівні 1,45 EUR/кг .

З урахуванням положень ст.53МК України, вбачається за можливе прийти до висновку, що позивачем до митного оформлення імпортованих товарів було надано повний пакет необхідних документів, згідно з переліком частини 2 вказаної статті МК України.

Митним органом було виявлено розбіжності в наданих позивачем документах, зокрема, в сумі інвойсу (24 433,40 євро) та сумі платіжного доручення (10 175,04 євро), що слугувало підставою для витребування додаткових документів.

Як встановлено судом першої інстанції, платіжне доручення на суму 10 175,04 євро (том 1, а.с.36), яке було надано позивачем, стосувалось попередньої поставки товарів та було надано митному органу до прикладу, як додатковий доказ правомірної поведінки позивача під час визначення митної вартості товару, з якою погодився митний орган при попередній поставці товару.

Однак, під час здійснення митних формальностей позивач не повідомляв відповідача про те, що платіжне доручення на суму 10 175,04 євро стосувалось попередньої поставки, а митний орган самостійно був позбавлений можливості встановити таку обставину, адже графа призначення платежу даного платіжного документу не містила ідентифікації по відношенню до інвойса.

Суд зазначає, що позивачем після завершення митних процедур було проведено оплату за товар в сумі 24 433,40 євро, що відповідає сумі інвойсу (том 1, а.с. 21), на підтвердження чого долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення (том 1, а.с.37).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності митним органом припущення про сплату позивачем за товар суми, що є меншою від суми, яка зазначена в інвойсі.

Посилання відповідача на відсутність в товаросупровідних документах умов оплати, не можуть бути підставою для коригування митної вартості, адже, відповідно до п.3.5 Контракту передбачена, як передплата, так і відстрочка платежу протягом 180 днів з дня отримання товару. Тобто, умовами контракту визначено право позивача на власний розсуд визначати час оплати за товар.

Суд зазначає, що, а ні Контракт, а ні Митний кодексу України, а ні чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не містять в собі положень, які зобов`язують позивача або його контрагента-нерезидента вказувати в інвойсі умови платежу.

На підставі викладеного, оскільки сам факт здійснення позивачем оплати за товар відповідачем на час розгляду справи не заперечується, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на те, що в товаросупровідних документах взагалі не обумовлені умови платежу.

З аналогічних підстав судом відхиляються посилання відповідача на неналежність оформлення прайс-листа, адже законодавчо вимоги до даного документа не встановлені, а відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України прайс-лист не є обов`язковим документом, що підтверджує митну вартість.

Доводи митного органу про те, що надані видаткові накладні не завірені печаткою одержувача є недоречними, адже фізичні особи-підприємці, які є покупцями за видатковими накладними (том 1, а.с.55-56) не зобов`язані використовувати печатку в рамках власної господарської діяльності, відповідно до ст.128 Господарського кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність та необґрунтованість рішення про коригування митної вартості, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийняття митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100030/2017/00019 від 06.03.2017 року, адже картка-відмови (том 1, а.с.58) прийнята на підставі рішення про коригування митної вартості, яке визнано судом протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та/або процесуального права.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов