Справа № 440/1138/19
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 р.Справа № 440/1138/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Чалого І.С. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання: Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року (суддя Алєксєєва Н.Ю.; м. Полтава; повний текст рішення складено 26.06.2019) по справі № 440/1138/19

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи "Кременчуцька виховна колонія"

про визнання протиправним наказу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" про визнання протиправним та скасування наказу від 07.02.2019 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани старшого інспектора з мобілізаційної роботи Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" ОСОБА_1 , стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що оскаржуваний наказ винесений на підставі висновків службової перевірки, проведеної щодо неї і яким встановлені порушення нею вимог Дисциплінарного статуту та Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, інших категорій працівників Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, затверджених наказом міжрегіонального управління від 01.02.2017 №13/ОД. Стверджувала, що у її поведінці в тих обставинах, що мали місце, були відсутні будь-які порушення, тому вважає безпідставним притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року закрито провадження у справі №440/1138/19 в частині позовних вимог про скасування наказу від 07.02.2019 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани старшого інспектора з мобілізаційної роботи Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" ОСОБА_1 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправним наказ Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" від 07 лютого 2019 року №2/ОС/СТ-19 "Про порушення вимог "Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, інших категорій працівників Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції" лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_1 та притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 1921 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 922,08 грн (дев`ятсот двадцять дві гривні вісім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Кременчуцька виховна колонія".

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 про визнання протиправним наказу, стягнення моральної шкоди частково та ухвалити нове судове рішення, яким закрити провадження у справі в частині визнання наказу протиправним та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції необґрунтовано було відмовлено у задоволенні клопотання Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" про закриття провадження у справі в частині позовної вимоги про визнання протиправним наказу від 07.02.2019 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани старшого інспектора з мобілізаційної роботи Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" ОСОБА_1 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України. Не враховано, що оскаржувані порушення були виправлені відповідачем і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності відповідача протиправними після такого виправлення. Вважає, що судове рішення в цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. З приводу вимоги про відшкодування моральної шкоди відповідач зазначає, що в ході судового розгляду справи не було встановлено причинного зв`язку між виданням оскаржуваного наказу та госпіталізацією позивача з наступними наслідками.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України та з листопада 2017 року проходить службу на посаді старшого інспектора з мобілізаційної роботи Державної установи "Кременчуцька виховна колонія".

Наказом начальника Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" № 2/ОС/СТ-19 від 07.02.2019 року, лейтенанту внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшому інспектору з мобілізаційної роботи державної установи "Кременчуцька виховна колонія", оголошено догану за порушення ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пп. 4.2, 3.5 Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, інших категорій працівників Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, затверджених наказом міжрегіонального управління від 01.02.2017 №13/ОД, вимог Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Вважаючи протиправним наказ в частині притягнення її до дисциплінарної відповідальності, звернулася із даним позовом до суду за захистом порушеного права.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що проведення службової перевірки та затвердження висновків вказаної службової перевірки здійснено з грубим порушенням положень Порядку №356/5, тому застосування дисциплінарного стягнення до позивача було здійснено без дотримання положень пункту 1 частини 2 вказаної статті, що стало підставою для визнання протиправними наказу Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" від 07 лютого 2019 року №2/ОС/СТ-19.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що дії відповідача щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, спричинили моральні страждання позивачу та визнав доцільним стягнути з відповідача компенсації за завдану моральну шкоду ОСОБА_1 в сумі 1921 грн.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на Державну кримінально-виконавчу службу України покладаються завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Згідно статті 3 цього ж Закону правовою основою діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України є Конституція України, цей та інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти Міністерства юстиції України.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Структура, штати територіальних органів управління, підрозділів кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорон здоров`я та положення про них затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

Статтею 16 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" передбачені вимоги до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України і його відповідальність.

Так, згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" персонал Державної кримінально-виконавчої служби України зобов`язаний неухильно виконувати закони України, додержуватися норм професійної етики, гуманно ставитися до засуджених і осіб, узятих під варту. Жорстокі, нелюдські або такі, що принижують людську гідність, дії є несумісними зі службою і роботою в органах, установах виконання покарань та слідчих ізоляторах.

Відповідно до частин 2, 3 статті 16 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" особи рядового і начальницького складу та працівники кримінально-виконавчої служби, які виявили жорстоке ставлення до засуджених і осіб, узятих під варту, або вчинили дії, що принижують їхню людську гідність, притягуються до відповідальності згідно із законом.

У разі вчинення дій, зазначених у частині другій цієї статті, особа рядового чи начальницького складу або працівник кримінально-виконавчої служби підлягає звільненню зі служби (роботи), якщо до нього постановлено обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили, або якщо протягом року за такі ж дії до нього вже було застосовано дисциплінарне стягнення.

Частинами 3, 4 статті 21 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" передбачено, що персонал Державної кримінально-виконавчої служби України під час виконання покладених на нього обов`язків керується законами та іншими нормативно-правовими актами, діє на підставі та в межах своїх повноважень. Ніхто, крім випадків, прямо передбачених законом, не має права втручатися в службову діяльність персоналу.

Особи рядового і начальницького складу та працівники кримінально-виконавчої служби, а також члени їхніх сімей знаходяться під захистом держави, їх безпека, честь і гідність охороняються законом.

Згідно з положеннями статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п. 9 Закону України від 23.12.2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», затвердженого Законом України від 22.04.2006 року № 3460-ІV (із наступними змінами).

Як визначено частиною першою статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Частиною 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Підстави для призначення, процедуру та мету проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України; порядок документування й оформлення результатів службових розслідувань, прийняття за ними рішення та їх виконання; компетенцію структурних підрозділів апарату Мінюсту, його міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, уповноважених органів з питань пробації, навчальних закладів та закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, під час проведення службових розслідувань, права та обов`язки посадових осіб органів і установ під час проведення службових розслідувань визначені Порядком, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2015 року № 356/5 (далі - Порядок № 356/5).

За визначенням, наведеним у пункті 2 розділу І цього Порядку, службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються в межах компетенції з метою уточнення причин, встановлення обставин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення або дисциплінарного проступку персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України, відповідальність за яке передбачена законодавством України, а також визначення ступеня вини особи (осіб), яка вчинила правопорушення, чиї дії або бездіяльність стали причиною його скоєння.

Пунктом 2 Порядку № 356/5 визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового або начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку № 356/5 службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника.

Начальники міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України мають право призначати службові розслідування стосовно осіб рядового чи начальницького складу підпорядкованих ним органів і установ. Керівники структурних підрозділів апарату Міністерства юстиції України та їх заступники за наявності підстав, достатніх для призначення службового розслідування, мають право надсилати відповідну інформацію начальникам міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції для проведення службового розслідування з подальшим інформуванням Міністерства юстиції України про його результати (пункти 2, 7 розділу ІІІ Порядку № 356/5).

Права та обов`язки учасників службового розслідування визначені у розділі VI Порядку №356/5.

Згідно з пунктом 1 розділі VIII Порядку №356/5 за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування, який складається із вступної, описової та резолютивної частин.

Пунктами 3, 4 розділу VIII Порядку №356/5 передбачено, що висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування.

Із затвердженим висновком службового розслідування за рішенням начальника, який призначив службове розслідування, ознайомлюється начальник органу або установи, де проходить службу особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено проведення службового розслідування.

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, письмового пояснення, або за відсутності акта про її відмову від надання письмового пояснення. Небажання особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII Порядку №356/5 якщо вину особи рядового чи начальницького складу повністю доведено, начальник, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення за результатами службового розслідування видається наказ, зміст якого оголошується персоналу органу або установи, де проходить службу особа рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності її підлеглих забороняється.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі відмови особи рядового чи начальницького складу від ознайомлення з наказом під підпис безпосередній начальник такої особи спільно з посадовою особою підрозділу персоналу складає відповідний акт.

Як установлено судом, застосуванню до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, передувала службова перевірка.

Приводом для її проведення стало надходження до керівництва установи рапорту старшого лейтенанта внутрішньої служби Безкровної О.М., начальника сектору по роботі з персоналом від 25.01.2019 щодо систематичного порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, порушення вимог Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України та Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів і державних службовців, інших категорій працівників старшим інспектором групи з мобілізаційної роботи, лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_1 .

Наказом начальника установи від 05.02.2019 № 108 А/Г було створено комісію для проведення службової перевірки по факту порушення вимог Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України та Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів і державних службовців, інших категорій працівників старшим інспектором групи з мобілізаційної роботи, лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_1 .

За результатами проведеної службової перевірки членами комісії 06.02.2019 складений висновок та затверджений начальником державної установи "Кременчуцька виховна колонія" ОСОБА_5 , а 07.02.2019 ним видано спірний наказ №0/ОС/СТ-19 "Про порушення вимог "Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, інших категорій працівників Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції" лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_1 та притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Разом з тим, слід зазначити, що складання вищевказаного висновку суперечить положенням Порядку 356/5, яким зокрема передбачено, що початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку службового розслідування. Службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника. За результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування, який складається із вступної, описової та резолютивної частин.

В порушенням вимог розділів ІІ-VIІІ Порядку 356/5 відповідачем не видано наказу про призначення службового розслідування, а лише видано наказ від 05.02.2019 №108А/Г про створення комісії з метою проведення службової перевірки, що не передбачено Порядком 356/5.

Крім того, 06.02.2019 комісією складено та начальником Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" затверджено висновок проведення службової перевірки, який не передбачений Порядком 356/5.

Вказані обставини підтверджені допитаними в судовому засіданні суду першої інстанції свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Таким чином, проведення службової перевірки та затвердження висновків вказаної службової перевірки здійснено з грубим порушенням положень Порядку №356/5.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується представником відповідача, у зв`язку з виявленням численних порушень Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 №356/5 при оформленні відповідної документації під час проведення службового розслідування за фактом систематичного порушення носіння форменого одягу лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшим інспектором групи з мобілізаційної роботи Державної установи "Кременчуцька виховна колонія", наказом Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" від 27.05.2019 №11/ОС/СТ-19 скасовано наказ від 07.02.2019 №2/ОС/СТ-19 /а.с. 47 т. 2/.

З огляду на вищевикладене, перевіривши відповідно до вимог ст. 2 КАС України дії відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування дисциплінарного стягнення до позивача здійснено без дотримання положень пункту 1 частини 2 вказаної статті, а тому вимоги позивача про визнання протиправними наказу Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" від 07 лютого 2019 року №2/ОС/СТ-19 "Про порушення вимог "Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, інших категорій працівників Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції" лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_1 та притягнення до дисциплінарної відповідальності" - підлягають задоволенню.

З приводу доводів апеляційної скарги стосовно того, що провадження у справі в цій частині підлягало закриттю на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки відповідачем оскаржені порушення було виправлено та вирішено питання щодо відновлення прав позивача шляхом прийняття наказу № 11ОС/СТ-19 від 27.05.2019, яким скасовано наказ від 07.02.2019 №2/ОС/СТ-19 "Про порушення вимог "Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, інших категорій працівників Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції" лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_1 та притягнення до дисциплінарної відповідальності", колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що наказом державної установи "Кременчуцька виховна колонія" №11ОС/СТ-19 від 27.05.2019 скасовано наказ від 07.02.2019 №2/ОС/СТ-19 "Про порушення вимог "Правил щодо зовнішнього вигляду осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, інших категорій працівників Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції" лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_1 та притягнення до дисциплінарної відповідальності".

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Таким чином, для закриття провадження з наведених у даній нормі підстав необхідним є настання сукупності наступних обставин: самостійне виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень до чи після звернення позивача до суду з відповідним позовом, а також можливість повного відновлення законних прав та інтересів позивача внаслідок виправлення оскаржуваних порушень, без визнання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.

Колегія суддів зазначає, що предметом переданого на вирішення суду спору було не лише визнання протиправним та скасування наказу державної установи "Кременчуцька виховна колонія" від 07.02.2019 №2/ОС/СТ-19, яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а й відшкодування моральної шкоди, заподіяної вказаним рішенням.

Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (ч. 5 ст. 21 КАС України).

Таким чином, в адміністративному судочинстві вимоги про відшкодування шкоди є похідними від вимог про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень і розглядаються виключно за умови наявності вимоги про вирішення публічно-правового спору. У випадку заявлення вимоги про відшкодування шкоди за відсутності вимоги про вирішення публічно-правового спору, така вимога підлягає розгляду у порядку цивільного або господарського судочинства.

Водночас, поєднувати в одному провадженні дві пов`язані вимоги, як-от про визнання протиправним рішення та стягнення моральної шкоди, є правом позивача.

З цих підстав колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вірно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині визнання протиправним наказу державної установи "Кременчуцька виховна колонія" від 07.02.2019 №2/ОС/СТ-19, оскільки його задоволення мало б наслідком закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України та призвело б до обмеження права позивача на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень частини 1 статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Стосовно розміру моральної шкоди, яку, на думку позивача, заподіяно протиправними діями/рішеннями відповідача, слід зазначити, що розмір моральної шкоди має визначатись залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їхньої тривалості та можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин, як то стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та ділових стосунках, ступінь зниження репутації, час та зусилля, докладені для відновлення попереднього стану, виходячи з принципів розумності, пропорційності (співрозмірності), виваженості та справедливості.

Матеріалами справи підтверджено госпіталізацію позивача до лікувального закладу після того як вона дізналась про існування оскаржуваного наказу, у результаті чого вагітність ОСОБА_1 закінчилася викиднем /а.с. 134-144, 220-225 т. 1/.

За висновком суду, дії відповідача щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, спричинили моральні страждання позивача, адже неправомірна поведінка відповідача, яка полягала у протиправному притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності, мала своїм наслідком те, що ОСОБА_1 була вимушена звертатись до суду з адміністративним позовом про скасування відповідного наказу, приймати участь у судових засіданнях в суді, що в свою чергу, порушило звичайний спосіб її життя.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з урахування принципу розумності та достатності дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 1921 грн.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.06.2019 року по справі № 440/1138/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 08.10.2019 року