Справа № 706/386/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 706/386/19 Суддя (судді) першої інстанції: Олійник М.Ф.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області, третя особа - інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Кравчук Віктор Олександрович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК 951234 від 18.08.2018 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП з огляду на допущені в ній помилки та порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності. Одночасно позивачем заявлено клопотання про поновлення строку на звернення до суду як такого, що пропущений з поважних причин.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено установлений законодавством строк для звернення до адміністративного суду з позовом, оскільки постанову про накладення на нього адміністративного стягнення він отримав 04.10.2018 у Христинівському РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області після винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаної постанови, отже, з цієї дати позивач був обізнаний про наявність такої, проте, строк, установлений ч. 2 ст. 286 КАС України, пропустив.

Не погодившись з таким рішенням, позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та поновити йому строк звернення до суду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт наголошує, що строк пропущено з поважної причини, оскільки ним вчинялись дії щодо досудового врегулювання спору, отже, суд першої інстанції безпідставно залишив позов без розгляду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що 18.08.2018 року інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Кравчуком Віктором Олександровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно позивача за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Копію постанови позивач отримати відмовився, про що свідчить відмітка у постанові.

04 жовтня 2018 року позивачем отримано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 21.09.2018, яким на підставі вище вказаної постанови постановлено стягнути з нього 340 грн штрафу.

В подальшому позивач звернувся з листом до начальника Христинівського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області з проханням направити постанову про накладення адміністративного стягнення на дооформлення посадовій особі, яка винесла цю постанову, з підстав невірного зазначення прізвища та дати народження боржника.

Повторно постанову про накладення адміністративного стягнення позивач отримав 04.03.2019 разом з постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2018.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що вперше позивач дізнався про порушення свого права 04.10.2018, отже, з цієї дати має відраховуватись строк на звернення до адміністративного суду.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, частиною другою статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами, які свідчать про день, коли особа дізналася про порушення своїх прав, є розписка про одержання рішення, докази відправки та отримання кореспонденції, акт про відмову одержати документ (надати пояснення), довідки, складені особами, у випадках, передбачених законом.

За положенням статті 258 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Отже, законодавцем визначено спеціальний 10-денний строк для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, який обчислюється з дня вручення такої постанови.

Відтак, оскільки відеозапис з місця події не містить даних щодо вручення позивачеві примірника спірної постанови або його відмови від отримання цієї постанови, судом першої інстанції вірно відраховано строк звернення до суду з дня вручення особі примірника такої постанови у відділі ДВС.

Як вказував Верховний Суд у постановах від 26.06.2018 у справі №473/653/17, від 18.01.2019 року в справі № 576/1434/17, при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд повинен звертати увагу на усі доводи позивача; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

Отже, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, оскільки позивач звернувся до суду з таким позовом з пропуском строку звернення до суду за відсутності поважних причин.

При цьому, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі Bellet v. Frаnсе, де Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з оглядуна принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З огляду на правові висновки Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Golder v. The United Kingdom» («Голдер проти Сполученого Королівства») від 21.02.1975, заява № 4451/70; пункт 57 рішення у справі «Ashingdane v. The United Kingdom» («Ашинґдейн проти Сполученого Королівства») від 28.05.1985, заява № 8225/78; пункт 37 рішення у справі «Guerin v. France» («Герен проти Франції») від 29.07.1998 заява № 25201/94; пункт 96 рішення у справі «Krombach v. France» («Кромбах проти Франції») від 13.02.2001, заява № 29731/96; пункти 53, 55 рішення у справі «Воловік проти України» від 06.12.2007, заява № 15123/03; пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20.05.2010, заява № 24402/02; пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява № 45783/05; ухвала щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України»).

Суд зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк