Справа № 440/4097/18
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2019-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 р. Справа № 440/4097/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача Дикий Я .П.

представника відповідача Предибайло А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.05.2019, суддя І.С. Шевяков, Пушкарівська вулиця, 9/26, Полтава, Полтавська область, 36000, повний текст складено 17.05.19 по справі № 440/4097/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

до Головного управління ДФС у Полтавській області третя особа: ОСОБА_2

про вилучення майна з об`єктів обтяження податкової застави,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - позивач, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі -відповідач, ГУ ДФС ДФС у Полтавській обл.), третя особа: ОСОБА_2 , в якому просило суд вилучити з об`єктів обтяження податкової застави Кременчуцької об`єднаної податкової інспекції ГУ ДФС у Полтавській обл. наступне майно: квартиру під номером АДРЕСА_2 , загальною площею 78,5 кв.м., житловою площею 50,9 кв.м.; квартиру під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 38,3 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м., квартиру під номером АДРЕСА_6 , загальною площею 29,94 кв.м., житловою площею 15,76 кв.м., квартиру під номером АДРЕСА_5 , загальною площею 57,82 кв.м., житловою площею 41,19 кв.м

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ГУ ДФС у Полтавській обл. подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та прийнявши по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що причиною виникнення 30.04.2014 податкового боргу у ОСОБА_3 є несплата самостійно задекларованих сум згідно поданих декларацій з податку на додану вартість та по єдином податку з фізичних осіб. Вказане підпадає під підстави, визначені у пп.89.1.1 п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України (далі - ПК України). У зв`язку з цим Кременчуцькою ОДПІ ГУ Міндоходів (Кременчуцьким відділенням) винесено рішення про опис майна від 23.01.2015 № 44/05, складено акт опису майна № 2/56/05 від 26.01.2015 та накладено податкову заставу на об`єкти житлової нерухомості, які належали ОСОБА_3 , а саме квартири за адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6 .

Відповідач вважає, що визначений законодавством вичерпний перелік підстав припинення податкової застави в ході судового розгляду судом першої інстанції не встановлено, позивачем не доведено протиправності застосування податкової застави на відповідне нерухоме майно, а тому суд першої інстанції помилково погодився з позицією позивача про відсутність законних підстав перебування нерухомого майна (а саме чотирьох квартир, що знаходяться у м. Горішні Плавні (м. Комсомольську) у податковій заставі.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2019 призначено до розгляду клопотання відповідача про відстрочення сплати судового збору в порядку письмового провадження та ухвалою суду від 01.07.2019 відмовлено в задоволенні вищезазначеного клопотання.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2019 залишено без руху апеляційну скагу у зв`язку з несплатою судового збору.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2019, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2019 закінчено підготовку справи до розгляду та призначено у відкритому судовому засіданні.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанціїбули встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

14 квітня 2008 року ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", надало кредитні кошти в розмірі 1 000 000 доларів США ФОП ОСОБА_3 , про що укладено Договір про відновлювальну кредитну лінію №53v -01-08 .

Для забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору між банком та ФОП ОСОБА_3. укладені наступні договори:

- іпотечний договір №53і/0408, посвідчений 14.04.2008 Куц С.М., приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №3139, згідно якого передані в іпотеку Банку квартира під номером АДРЕСА_2 , загальною площею 78,5 кв.м., житловою площею 50,9 кв.м., а також квартира під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 38,3 кв.м., житловою площею 20,6 кв.м.;

- іпотечний договір №52і/0408, посвідчений 14.04.2008 Куц С.М., приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №3136, згідно якого передані в іпотеку Банку квартира під номером АДРЕСА_6 , загальною площею 29,94 кв.м., житловою площею 15,76 кв.м., а також квартира під номером АДРЕСА_5 , загальною площею 57,82 кв.м., житловою площею 41,19 кв.м.

02 листопада 2015 року Комсомольським міським судом Полтавської області у справі №534/1005/15-ц задоволено позовні вимоги АТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3 та визнано за Банком право власності на об`єкти нерухомого майна, які були передані в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідно до зазначених вище договорів іпотеки.

23 травня 2018 року Банк зареєстрував право власності на заставне майно, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна:

- № 113584388 від 12.02.2018, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 102, номер запису про право власності - 20639696 від 23.05.2017 щодо Квартири 1;

- № 113584927 від 12.02.2018, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 102, номер запису про право власності - 20640580 від 23.05.2017 щодо Квартири 2;

- № 113585531 від 12.02.2018, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 102, номер запису про право власності - 20644187 від 23.05.2017 щодо Квартири 3;

- № 113585256 від 12.02.2018, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -102, номер запису про право власності - 20644988 від 23.05.2017 щодо Квартири 4.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" від 17.12.2015 № 898 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 № 230 "Про початок процедури ліквідації АТ Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку", на підставі якого розпочато процедуру ліквідації Банку з 18.12.2015 до 17.12.2017 включно.

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2017 №5175 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" строком на два роки до 17.12.2019 включно.

Згідно зі статтею 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Під час реалізації зазначених положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" позивачу стало відомо, що 26.01.2015 Кременчуцькою ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській обл. складений акт опису майна ФОП ОСОБА_3. №56/05 (рішення про опис майна у податкову заставу №44/05 від 23.01.2015).

17 лютого 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право податкової застави із забороною відчуження на квартири 1-4 (номери записів про обтяження, відповідно, 8761046, 8761826, 8763445, 8762176). Боржником за вказаними зобов`язаннями є ОСОБА_3

26 липня 2018 року позивач звернувся з листом № 3-243000/5622 до відповідача з вимогою про вилучення Квартир 1-4 з акту опису майна.

17 вересня 2018 року банк отримав відповідь про відмову податкового органу в задоволенні заяви № 19126/10/16-31-17-03-20 від 05.09.2016, посилаючись на те, що на момент опису майна, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про заборону на відчуження майна була відсутня.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції з даними висновками суду погоджується з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства урегульовано ПК України.

Основним спірним питанням у даній справі, з огляду на підстави звернення позивача з адміністративним позовом та аргументи апеляційної скарги, є встановлення наявності/відсутності законних підстав у фіскального органу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Так, згідно з п. 87.2 ст. 87 ПК України, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до п. 87.3 ст. 87 ПК України не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків, зокрема:

- майно платника податків, надане ним у заставу іншим особам (на час дії такої застави), якщо така застава зареєстрована згідно із законом у відповідних державних реєстрах до моменту виникнення права податкової застави (пп. 87.3.1 п. 87.3 ст. 87 ПК України);

- майно, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України "Про заставу" (пп. 87.3.7 п. 87.3 ст. 87 ПК України).

Відповідно до вимог п. 88.1 ст. 88 ПК України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Приписами п. 89.2 ст. 89 ПК України встановлено, що право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 п. 87.3 ст. 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Відповідно до п. 89.3 ст. 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Положеннями п. 90.1 ст. 90 ПК України визначено, що пріоритет податкової застави щодо пріоритету інших обтяжень (включаючи інші застави) встановлюється відповідно до закону.

За змістом ст. 1 Закону України "Про іпотеку" від 05 червня 2003 року № 898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у власності іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, вищезазначеною правовою нормою встановлено пріоритет іпотекодержателя та передбачає черговість реалізації зареєстрованих прав та вимог на нерухоме майно та, відповідно, черговість повернення заборгованості, в результаті невиконання позичальником своїх основних зобов`язань.

З наданої позивачем до суду інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна слідує, що обтяження спірного нерухомого майна на підставі договору іпотеки № 53і/0408 від 14.04.2008 та договору іпотеки№52і/0408 від 14.04.2008 зареєстроване раніше, ніж обтяження податкового органу на підставі акту опису майна.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів прийшла до висновку про пріоритетність права позивача на отримання своїх вимог щодо спірного нерухомого майна на підставі положень Закону України "Про іпотеку" та відсутність у фіскального органу правових підстав на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, оскільки відповідач не є першочерговим обтяжувачем.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 р. у справі № 806/1751/17 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обовязковим для колегії суддів при розгляді даної справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для зняття податкової застави, передбачених ПК України, колегія суддів, з огляду на завдання адміністративного судочинства, закріпленого в ст. 2 КАС України, вважає правомірними висновки суду першої інстанціїпронеобхідність захисту порушеного права позивача в судовому порядку шляхом вилучення з об`єктів обтяження податкової застави спірного нерухомого майна, який у даній справі є належним і достатнім способом захисту прав позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року по справі № 440/4097/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Постанова складена в повному обсязі 03.10.2019