Справа № 480/1441/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 р.Справа № 480/1441/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці ДФС на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, повний текст складено 31.05.19 року по справі № 480/1441/19

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниці ДФС

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сумської митниці ДФС (далі по тексту - відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA805180/2019/000084/2 від 15.04.2019.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 по справі № 480/1441/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Сумської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 15.04.2019 № UA805180/2019/000084/2.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці ДФС (40020, м. Суми, вул. Ю. Вєтрова, 24, ) судові витрати на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) в загальній сумі 4268,4 грн (чотири тисячі двісті шістдесят вісім грн 40 коп.).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 по справі № 480/1441/19 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги пояснив, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості автомобіля, заявленої позивачем у митній декларації від 15.04.2019, були виявлені розбіжності, а саме поданий до митного оформлення інвойс № 070-03 датований 04.04.2019, при цьому квитанція на автомобіль датована 21.03.2019. До митного оформлення не надавались будь-які інші документи, які б свідчили про наявність у продавця і покупця домовленості про здійснення передоплати за товар, який буде поставляться в майбутньому. Також до митного оформлення надався витяг з SCHWACKE від 22.03.2019 № 151923/29608489 про вартісні висновки автомобіля "RENAULT MEGANE" згідно з VIN кодом " НОМЕР_2 ", відповідно до яких базова вартість автомобіля становить 8909 євро, ліквідаційна вартість - 5050 євро, що відрізняється від вартості, яку задекларував позивач в розмірі 5000 євро.

У зв`язку з викладеним, інспектором з митного оформлення було направлено декларанту повідомлення про необхідність надання додаткових документів відповідно до ст. 53 МК України на підтвердження достовірності заявлених відомостей та документально підтверджених даних щодо ціни, що сплачена за автомобіль. Після отримання від декларанта відповіді про відсутність запитуваних документів та проведення усної консультації, враховуючи цінову інформацію, яка наявна у Сумській митниці ДФС, у зв`язку з неможливістю митного оформлення товару за основним методом, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару на підставі методу визначення митної вартості за ціною договору ідентичних товарів. Вважає, що рішення про коригування митної вартості та картка відмови у прийнятті митної декларації винесені правомірно.

Представник позивача в надісланому до суду письмовому відзиві просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 по справі № 480/1441/19 - без змін. Вказує, що розбіжність у датах інвойсу та квитанції, як і цінова інформація з каталогу SCHWACKE, не були підставами для прийняття оскаржуваного рішення, ці доводи були наведені відповідачем лише в суді першої інстанції. Зазначив, що відповідачем не було визначено митну вартість товару за даними каталогу SCHWACKE, згідно з якими ціна на придбаний позивачем автомобіль (5050 євро) більша від фактично сплаченої позивачем лише на 50 євро, а безпідставно взято ціну в розмірі 7150 євро, без зазначення джерел таких відомостей. Стверджує, що факт управління ризиками сам по собі не є підставою для коригування заявленої митної вартості. При цьому, коригування митної вартості за методом, який використав відповідач, може бути проведено лише на підставі наявної інформації про вартість імпортованих товарів, однак, відповідачем для коригування була використана узагальнена цінова інформація з баз даних АСМО МД. Враховуючи викладене, вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність визначених законом підстав для проведення коригування митної вартості автомобіля, заявленої декларантом у митній декларації, та для винесення рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що з метою митного оформлення придбаного автомобіля марки RENAULT, модель MEGANE, календарний рік виготовлення 2014, модельний рік виготовлення 2014, ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_3 , декларантом позивача 12.04.2019 Сумській митниці ДФС була подана декларація № UA805180/2019/011194 (а.с. 20), згідно з якою митна вартість визначена в сумі 5000,00 євро.

До декларації митної вартості були додані: рахунок-фактура від 04.04.2019 № 070-03 (а.с. 13), квитанція від 21.03.2019, що підтверджує вартість та оплату товару (а.с. 14), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 09.10.2014 (а.с.15), акт проведення огляду транспортного засобу від 09.04.2019 № UA209060/2019/028244 (а.с.16-17), висновок спеціаліста про вартісні характеристики товару SCHWACKE від 22.03.2019 № 151923/29608489, копія митної декларації країни відправлення від 05.04.2019 № 19DE59E9 (а.с.18-19), сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 11.04.2019 № UA.009.95612-19, квитанція про сплату коштів за митне оформлення транспортного засобу від 05.04.2019 № 0.0..1.

За результатами здійснення митного контролю щодо правильності визначення митної вартості, у зв`язку з виявленими розбіжностями, а також повідомленням системи управління ризиками автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор-2006» щодо можливого ризику заниження бази оподаткування та ухилення від сплати митних платежів в повному обсязі, відповідачем направлена вимога про необхідність надання додаткових документів, що підтверджують заявлений рівень митної вартості транспортного засобу.

З посиланням на ненадання документів, що підтверджували б заявлений рівень митної вартості, Сумською митницею ДФС 15.04.2019 прийнято рішення № UA805180/2019/000084/2 про коригування митної вартості товарів, згідно з яким митна вартість автомобіля марки RENAULT, модель MEGANE, календарний рік виготовлення 2014, модельний рік виготовлення 2014, ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_3 визначена в сумі 7150,00 євро. Підставою для визначення такої митної вартості митний орган зазначив цінову інформацію по даному транспортному засобу по конкретному ідентифікаційному номеру (VIN).

У зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів, 15.04.2019 Сумською митницею ДФС була видана картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 805180/2019/00200 (а.с. 24-25).

Вважаючи рішення про коригування митної вартості та картку відмови протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності визначених законом підстав для проведення коригування митної вартості автомобіля та правомірності винесення ним рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийняті митної декларації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 246 Митного кодексу України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (стаття 248 МК України).

Згідно з ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК України).

На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів має право, зокрема, у встановлених випадках, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.

Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, орган доходів і зборів може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі ст. 55 Митного кодексу України, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до оскаржуваного рішення від 15.04.2019, причиною для невизнання заявленої декларантом митної вартості та її коригування слугувала неможливість застосування основного методу визначення митної вартості, оскільки використані декларантом відомості не є об`єктивними та достатньо підтвердженими документально.

Також зазначено про необхідність перевірки заявлених у графі 44 декларації документів, що підтверджують митну вартість товарів, на предмет розбіжностей із задекларованими відомостями, та вказано, що вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел.

У зв`язку з викладеним декларанту направлено запит про надання додаткових документів, разом з тим, декларантом поінформовано про неможливість надати додаткові документи. Для коригування митної вартості використана цінова інформація по даному транспортному засобу по конкретному ідентифікаційному номеру (VIN).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що фактично підставою для коригування митної вартості слугувала не розбіжність між відомостями документів, наданих до митного оформлення, а те, що вартість ввезеного транспортного засобу, вказана в митній декларації № UA805180/2019/011194 (5000 євро), є нижчою, ніж вартість того самого транспортного засобу (визначена за номером VIN), наявна у системі управління ризиками - 7150 євро.

Так, у рішенні про коригування митної вартості відповідачем зазначено, що при обробці документів, наданих декларантом спрацював профіль ризику 105-2. З посиланням на дані цього профілю відповідачем зазначено, що заявлена митна вартість є нижчою, ніж цінова інформація, встановлена по конкретному ідентифікаційному номеру (VIN-коду) даного автомобіля (7150 євро).

Відповідно до ч.4 ст. 337 МК України контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з ч.1 ст. 320 МК України форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.

Аналізуючи наведені норми, слід дійти висновку, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Отже, дані системи управління ризиками є підставою лише для обрання форм і методів митного контролю, однак, самі по собі не є підставою для коригування митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21.12.2018 по справі № 815/228/17, від 19.02.2019 по справі № 805/2713/16-а.

Жодних інших джерел для визначення митної вартості спірного автомобіля на рівні 7150 євро в оскаржуваному рішенні не зазначено.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем не подано доказів наявності цінової інформації по автомобілю, пред`явленому для митного оформлення по конкретному ідентифікаційному номеру (VIN) на момент прийняття рішення про коригування митної вартості.

Доводи відповідача про розбіжність у датах інвойсу (04.04.2019) та квитанції про сплату грошових коштів за автомобіль (21.03.2019), на які посилається відповідач в суді апеляційної інстанції, не були підставою для прийняття спірного рішення.

При цьому, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії квитанції (а.с.14), будь-яка дата на ній відсутня, а тому неможливо встановити, з чого відповідач виходи, стверджуючи, що датою її видачі є саме 21.03.2019.

Крім того, сума грошових коштів - 5000 євро та їх платник - ОСОБА_1 - є ідентичними як у квитанції, так і в інвойсі, та співпадають із даними митної декларації, а тому колегія суддів не вбачає підстав для неприйняття квитанції як платіжного документу про сплату коштів за автомобіль, заявлений до митного оформлення.

Посилання відповідача на те, що ціна автомобіль за квитанцією та інвойсом (5000 євро) є нижчою, ніж ліквідаційна ціна даного автомобіля з цим ідентифікаційним номером (VIN) за каталогом SCHWACKE (5050 євро), колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем для визначення митної вартості була взята інша сума - 7150 євро, без посилання на каталог SCHWACKE. Крім того, відповідачем не надано до суду копії виписки з цього каталогу, що унеможливлює встановити дату, на яку була визначена ціна у 5050 євро, та співвіднести умови покупки, ціна якої вказана у каталозі, умовам покупки цього автомобіля позивачем (зокрема, стану автомобіля та пробігу).

Також у рішенні про коригування митної вартості відповідач не зазначив, за яким саме з другорядних методів ним визначено митну вартість автомобіля.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні наявне посилання на ст.ст. 59 та 368 МК України.

Відповідно до ч.ч. 1-2, 4-6 ст. 59 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5 - 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

З аналізу наведеної норми вбачається, що коригування митної вартості за методом, передбаченим статтею 59 МК України - за ціною ідентичних товарів - може бути проведено лише на підставі наявної інформації про вартість імпортованих товарів, митне оформлення яких вже здійснено (митна вартість прийнята митним органом), і така інформація має бути документально підтверджена.

Однак, відповідачем не надано до матеріалів справи документів, які містять відомості про митне оформлення ідентичних товарів.

Посилання на такі документи (інформацію), зокрема, дані конкретної митної декларації, за якою вже було здійснено митне оформлення ідентичного автомобіля, в оскаржуваному рішенні відсутнє.

Натомість, в апеляційній скарзі відповідач вказує, що для коригування митної вартості автомобіля митницею взято за основу вартість операції продажу цього транспортного засобу із дотриманням критеріїв, встановлених ч.2 ст. 59 МК України.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним методом (за ціною ідентичних товарів), митний орган не брав до уваги наявність чи відсутність пошкоджень у ідентичного товару, незважаючи на те, що в рішенні від 15.04.2019 № UA805180/2019/000084/2 в графі 26 "Опис товарів" щодо товару, митна вартість якого підлягає коригуванню, зазначено: "Пошкодження згідно з актом митного огляду: пошкоджено лакофарбове покриття, задній бампер, сколи на капоті та лобовому склі, потертості салону та сидінь, сліди оливи на двигуні, вм`ятини на кузові автомобіля без пошкодження лакофарбового покриття".

Із наведеного вбачається, що коригування митної вартості за таким методом може бути проведено лише на підставі наявної інформації про вартість імпортованих товарів по конкретний операції і така інформація має бути документально підтверджена. Ні в рішенні, яке оскаржується, ні під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції відповідач таких відомостей не повідомив. При використанні узагальненої цінової інформації неможливо визначити ознак товарів та комерційних рівнів, за яких товари ввезені в Україну. Митним органом не вказано також, чи порівнюється ідентичний або подібний (аналогічний) товар, відповідно до ст.57 МК України (співпадають рік випуску, марка, модель, тип двигуна, потужність двигуна та інше).

У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо коригування митної вартості ввезеного позивачем автомобіля, з огляду на викладене, суперечать наведеним вимогам ст. 59 МК України.

Відсутність в оскаржуваному рішенні інформації, наявної у митного органу, щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, вказує на невідповідність оскаржуваного рішення вимогам п.2 ч.2 ст.55 МКУ України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Сумської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA805180/2019/000084/2 від 15.04.2019 винесене відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для її прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Як наслідок, підлягає скасуванню і картка відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA805180/2019/00200.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

З приводу заявленого представником позивача у відзиві клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, надану в рамках розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За приписами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).

Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.6 ст.135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з доданою до відзиву на апеляційну скаргу копією додаткової угоди від 16.09.2019 до угоди про надання правової допомоги від 16.04.2019, Клієнт ( ОСОБА_1 ) доручає, а Представник (Адвокатське бюро Павла Кравченка) бере на себе зобов`язання надати Клієнту комплексні юридичні та консультаційні послуги правового характеру, які стосуються ведення справи № 480/1441/19 на стадії апеляційного перегляду судового рішення у Другому апеляційному адміністративному суді, що включає в себе : вивчення рішення суду першої інстанції, надання консультаційних послуг щодо формування правової позиції по справі на даній стадії, підготовка процесуальних документів (відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заяв - у разі потреби), вивчення існуючої судової практики Другого апеляційного адміністративного суду та Касаційного адміністративного суду Верховного Суду в аналогічних справах, надання порад правового характеру щодо тактики поведінки під час апеляційного розгляду справи, ведення справи у суді апеляційної інстанції. Свої зусилля Представник зобов`язується спрямувати на досягнення максимально позитивного для Клієнта результату - залишення рішення суду першої інстанції без змін. За здійснення дій, передбачених п.1 даної додаткової угоди, Клієнт сплачує представнику 2500,00 грн.

Факт сплати грошових коштів за вказаною додатковою угодою підтверджується наданою квитанцією АТ «ПУМБ» № 22793415 від 19.09.2019 на суму 2500,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено подання представником позивача Кравченком П.А. в інтересах ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу Сумської митниці ДФС на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 та заяви про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Враховуючи викладене, з огляду на приписи ч.1 ст.139 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення клопотання та стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2500 грн..

Керуючись ст.ст.134, 139, ч.4 ст.229, ч. 4 ст.241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Сумської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року по справі № 480/1441/19 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці ДФС (40020, м. Суми, вул. Ю. Вєтрова, 24, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 07.10.2019 року