Справа № 540/507/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/507/19
Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

Дата і місце ухвалення 24.07.2019р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Олешківської міської ради про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

18.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Олешківської міської ради, та після уточнення позовних вимог просив:

- визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Олешківської міської ради щодо непроведення з 19.09.2018 року обов`язкового нарахування належної при звільненні суми компенсації за невикористані дні відпустки за період з 30.06.2016 року по 23.08.2017 року;

- визнати протиправною з 19.09.2018 року бездіяльність виконавчого комітету Олешківської міської ради щодо несплати суми компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період з 30.06.2016 року по 23.08.2017 року;

- стягнути з виконавчого комітету Олешківської міської ради компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 30.06.2015 року по 23.08.2017 року в сумі 9467,85 грн.;

- стягнути з виконавчого комітету Олешківської міської ради середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2018 року по день винесення судом рішення по справі (сума станом на день звернення до суду (08.06.2019 року) складає 176207,84 грн.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року частково задоволено клопотання виконавчого комітету Олешківської міської ради та залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнені за період з 19.09.2019 року по день винесення судом рішення по справі.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Олешківської міської ради щодо непроведення з 19.09.2018 року обов`язкового нарахування та невиплаті належної ОСОБА_1 при звільненні суми компенсації за не використані ним дні щорічної відпустки за період праці з 30.06.2016 року по 23.08.2017 року.

Стягнуто з виконавчого комітету Олешківської міської ради на користь позивача компенсацію за не використані ним дні щорічної відпустки за період праці з 30.06.2016 року по 23.08.2017 року в сумі 9467, 85 грн.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року внесено виправлення в ухвалу від 19 липня 2019 року в частині дати, з якої позивач просив стягнути заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні, а саме: замість 19.09.2019 року вказано дату - 19.09.2018 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що під час розгляду даної адміністративної справи Херсонським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу від 19.07.2019 року про залишення без розгляду його позовної заяви в частині стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2018 року по день винесення судом рішення по справі, з якою він не погоджується. Апелянт зазначив, що на момент винесення судом першої інстанції ухвали про залишення частини позовних вимог без розгляду, ще не настала подія, від якої починається перебіг строку звернення до суду.

Апелянт зазначив, що у своєму рішенні від 22.02.2012 року Конституційний Суд України вказував на те, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. З огляду на зазначене, апелянт вважає, що висновок суду про пропуск ним строку звернення до суду суперечить вищенаведеному рішенню Конституційного Суду України, оскільки з ним фактично не розрахувались.

Апелянт посилався на те, що аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові "Про практику застосування судами законодавства про працю". Так, Верховний Суд України зазначив, що суд, установивши, під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку у разі звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації, суми в день звільнення, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З огляду на зазначене апелянт вважає, що оскаржуване рішення постановлено з грубим порушенням положень КАС України, у зв`язку з чим просить його скасувати та прийняти нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому виконавчий комітет зазначив про виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року та сплату на користь позивача компенсації за невикористані ним дні щорічної відпустки за період праці з 30.06.2016 року по 23.08.2017 року в сумі 9467,85 грн. В іншому за своїм змістом поданий відзив є аналогічним відзиву на позовну заяву: відповідач зазначає про необхідність застосування до спірних правовідносин тримісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України та вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, що є підставою для залишення позову без розгляду.

На підставі викладеного, відповідач просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням 26 позачергової сесії Олешківської міської ради Херсонської області від 23.08.2017 року позивачу було висловлено недовіру та звільнено з посади першого заступника міського голови.

12.09.2019 року ОСОБА_1 була направлена голові Олешківської міської ради вимога про проведення розрахунків при звільненні, яку відповідач отримав 18.09.2018 року.

У вказаній вимозі позивач вимагав від роботодавця сплати на його користь всіх належних йому сум заробітної плати за період з 30.06.2016 року по день звільнення та компенсаційні виплати за невикористані відпустки.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивач посилався на те, що на день його звільнення ним не використано 48 днів щорічної відпустки. Під час звільнення відповідачем не нараховано та не сплачено на його користь належної йому заробітної плати та компенсації за дні невикористаної відпустки. В подальшому заробітна плата за час вимушеного прогулу у розмірі 11 967 грн. та 87 702 грн. була сплачена на його користь, однак, позивач вважав, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо несплати належної йому компенсації при звільненні за дні невикористаної відпустки.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на те, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду щодо стягнення компенсації за невикористані відпустки. Відповідач посилався на те, що суми грошових компенсацій у разі невикористаних відпусток не визначені як заробітна плата ст. 94 та главою 7 Кодексу законів про працю України, на такі компенсації не нараховується єдиний внесок, а тому вони не відносяться до заробітної плати.

З огляду на зазначене відповідач посилався на те, що у разі звернення до суду з позовом про стягнення з роботодавця грошової компенсації за невикористану відпустку, повинен застосовуватись тримісячний строк звернення до суду, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Також відповідач посилався на пропуск позивачем тримісячного строку звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, відповідач не погодився з кількістю днів щорічної відпустки, невикористаної позивачем, та зазначив, що 30.06.2016 року на підставі рішення міської ради № 128 "Про звільнення ОСОБА_1 " з ним було проведено розрахунок при звільненні, в тому числі і була виплачена компенсація за невикористану відпустку 13 днів у сумі 3163,40 грн.

В подальшому позивачем було змінено позовні вимоги, та після їх уточнення позивач просив визнати протиправною з 19.09.2018 року бездіяльність виконавчого комітету Олешківської міської ради щодо несплати суми компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період з 30.06.2016 року по 23.08.2017 року та стягнути з виконавчого комітету Олешківської міської ради компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з 30.06.2015 року по 23.08.2017 року в сумі 9467,85 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача в цій частині з огляду на встановлення факту невиплати позивачу компенсації за дні невикористаної відпустки, який не заперечувався відповідачем.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

З матеріалів справи встановлено, що позивач проходив службу в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування посадовим особам місцевого самоврядування" посадовим особам місцевого самоврядування надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законами України не передбачено тривалішої відпустки, з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Згідно частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Наведене положення кореспондується з частиною першою статті 24 Закону України "Про відпустки".

За правилами встановленими частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В ході розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що за період, заявлений позивачем, а саме, з 30.06.2016 року по 23.08.2017 року, у позивача залишились невикористаними 35 днів щорічної основної відпустки, що не заперечувалось сторонами по справі.

Таким чином, згідно норм чинного законодавства, позивач мав право при звільненні на отримання компенсації за всі не використані ним дні щорічної відпустки, що вірно встановлено судом першої інстанції.

При цьому, відповідач не заперечував, що відповідної компенсації за вказані невикористані дні відпустки позивач не отримував, оскільки виконавчим комітетом Олешківської міської ради вказані суми компенсації не виплачувались позивачу при звільненні.

Розрахунок компенсації за невикористані дні щорічної відпустки здійснювався судом першої інстанції відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Будь-яких зауважень щодо здійснених розрахунків належної до виплати суми компенсації сторони по справі не висловили. Відповідачем апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції не подавалась, а у відзиві на апеляційну скаргу повідомлено суд апеляційної інстанції про виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року та сплату на користь позивача компенсації за невикористані ним дні щорічної відпустки за період праці з 30.06.2016 року по 23.08.2017 року.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги позивача фактично зводяться до його незгоди з висновком суду щодо наявності підстав для залишення частини його позовних вимог без розгляду. Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем окремо оскаржено ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року про залишення частини позовних вимог без розгляду, яку постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 року частково задоволено, скасовано зазначену ухвалу суду першої інстанції та направлено справу на продовження розгляду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, доводам апелянта щодо застосування строків звернення до суду надано оцінку в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 року.

Інших доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права апелянтом в апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на зазначене, враховуючи, що апелянтом не наведено доводів, які б свідчили про ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 02.10.2019 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук