Справа № 2а/0570/14819/12
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2019 року

Київ

справа №2а/0570/14819/12

касаційне провадження №К/9901/1219/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Донецьку ДПС (далі - Інспекція) на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20.12.2012 (суддя - Чучко В.М.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.01.2013 (головуючий суддя - Старосуд М.І., судді - Чебанов О.О., Юрченко В.П.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» (далі - Товариство) до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Донецьку ДПС про скасування податкового повідомлення-рішення,

секретар судового засідання Савченко А.А.

представник позивача - Усенко В.Ж.,

представник відповідача - Корнейчук О.Л.

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2012 року Товариство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просило скасувати податкове повідомлення-рішення № /23196/10/15-17-2 від 23.10.2012.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що: на запит податкового органу для проведення перевірки, результати якої оформлені актом № 418 від 28.11.2013, на підставі висновків якого Інспекцією було прийняте оспорюване податкове повідомлення-рішення, Товариством були надані належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи (у тому числі й товарно-транспортні накладні) на підтвердження реальності господарських операцій, здійснених з ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія», які відповідають встановленим законодавством вимогам, містять несуперечливу і достовірну інформацію, підтверджують виконання сторонами відповідних господарських операцій, з урахуванням того, що результатами проведеної на вимогу податкового органу вибіркової інвентаризації була встановлена наявність ще не використаних Товариством товарно-матеріальних цінностей, отриманих від зазначеного контрагента; жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов'язку юридичної особи орендувати приміщення чи будь-яку нерухомість лише після створення відокремленого підрозділу цієї юридичної особи, з урахуванням того, що витрати на суборенду приміщення не входять до виключного переліку витрат, які не пов'язані з провадженням господарської діяльності, встановленого у підпункті 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, та які не включаються до складу витрат; звичайні ціни реалізації аміаку, карбаміду, селітри аміачної, карбамідно-аміачної суміші (КАС) були визначені податковим органом на підставі інформації, отриманої від ДП «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків», Донецької торгово-промислової палати, Торгово-промислової палати України, які не являються органами статистики на внутрішньому ринку України, з урахуванням того, що за експертними висновками Товариство здійснювало реалізацію власної готової продукції на користь ТОВ «НФ Трейдінг Україна» та ТОВ «ОСТХЕМ Україна» за цінами, не нижчими за справедливі ринкові ціни, а також зважаючи на те, що Інспекція здійснювала порівняння цін не ідентичних товарів, зокрема, карбаміду та карбаміду ТУ, оскільки карбамід ТУ - це нетоварна продукція (не гранульований карбамід з примішками), яка утворилась в результаті розпилу карбаміду при затарюванні як природній убуток карбаміду, з огляду на що карбамід ТУ продається за цінами можливої реалізації, які нижчі від ціни реалізації карбаміду.

Донецький окружний адміністративний суд постановою від 20.12.2012, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.01.2013, позов задовольнив повністю: скасував податкове повідомлення-рішення № /23196/10/15-17-2 від 23.10.2012 про зменшення Товариству розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 4905069,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходив з того, що: господарські операції між позивачем та ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія» були реально (фактично) здійснені, що підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами та регістрами бухгалтерського обліку, зокрема, видатковими та податковими накладними, рахунками-фактурами, товарно-транспортними накладними, прибутковими ордерами, картками субконто, вимога ми на списання товару, сертифікатами якості, журналом реєстрації довіреностей, інвентаризаційним описом, з урахуванням того, що у довідках ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про результати проведення зустрічних звірок ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія» від 08.05.2012 № 5/224/32905858 та від 17.05.2012 № 12/233/32905858, на висновки яких посилалась Інспекція, було також підтверджено реальність господарських операцій між ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія» та Товариством; Інспекцією не надано доказів використання Товариством орендованого приміщення у розріз із цілями, що встановлені договором суборенди (для використання як офісу), тобто не для здійснення господарської діяльності, тоді як Товариством доведена виробнича необхідність у даному приміщенні та документально підтверджено використання отриманих послуг із суборенди у своїй господарській діяльності; при дослідженні цін, що наведені у експертних висновках, та фактичних цін, за якими Товариство реалізувало продукцію на користь ТОВ «НФ Трейдінг Україна» та ТОВ «ОСТХЕМ Україна», було встановлено, що ціни реалізації продукції не були нижчими від звичайних цін, з урахуванням того, що Торгово-промислова палата України у листі від 18.06.2012 № 1234/08.2 повідомляла Інспекцію, що ціни поставок хімічної продукції на митній території України та за її межами за період 2011-2012 років у довідково-інформаційному фонді Торгово-промислової палати України відсутні, а інформація, що надається, є дещо відмінною від специфікації запиту від 29.05.2012 № 6893/10/15-17-2, а листа-відповіді Донецької торгово-промислової палати від 28.03.2012 № 683/06.06-03 на вимогу суму Інспекція не надала, а також зважаючи на те, що податковим органом не надано письмових доказів щодо належності ТОВ «НФ Трейдінг Україна» та ТОВ «ОСТХЕМ Україна» до пов'язаних з Товариством осіб.

Інспекція оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 21.02.2013 відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Інспекції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не надали належної правової оцінки тому, що: при визначенні звичайних цін податковим органом використовувалась інформація, наведена у листі ДП «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків» від 20.06.2012 № 43/1046, листі Донецької торгово-промислової палати від 28.03.2012 № 683/06.06-03, листі Торгово-промислової палати України від 18.06.2012 № 1234/08.2-8, що відповідає положенням підпункту 72.1.6 пункту 72.1 статті 72 Податкового кодексу України, із врахуванням об'єктивних умов договорів; в ході перевірки було встановлено, що товарно-транспортні накладні або інші перевізні документи з відмітками про передачі та отримання товарно-матеріальних цінностей Товаристві від ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія», які відповідають вимогам статті 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997, відсутні; офіс у місті Києві, який орендувався Товариством у період з 01.07.2011 по 28.12.2011, офіційно не був оформлений як представництво або філія, з огляду на що витрати на оренду цього офісу не пов'язані з господарською діяльністю Товариства.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство просить суд відмовити у її задоволенні, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 27.05.2019 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження та призначив справу до касаційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.06.2019, який був відкладений на 24.09.2019 та оголошено перерву до 01.10.2019.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та враховуючи межі касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення стали висновки проведеної планової виїзної документальної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 по 31.03.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 по 31.03.2012, результати якої оформлені актом № 418/15-17-2-05761614 від 05.10.2012, за висновками якого Товариством були порушені вимоги пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на 4905069,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки вказано, що: Товариство завищило податковий кредит на загальну суму 599438,20 грн. по господарських операціях з ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія» у зв'язку з укладенням правочину, що має ознаки нікчемного; Товариство завищило податковий кредит на загальну суму 195254,40 грн. по господарських операціях з ТОВ «ОСТХЕМ Україна» за отримані послуги з суборенди офісного приміщення у зв'язку з відсутністю зареєстрованої філії або представництва за місцем розташування орендованого офісу; Товариство занизило податкові зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 4331846,15 грн. по господарських операціях з ТОВ «ОСТХЕМ Україна» та ТОВ «НФ Трейдінг Україна», які є пов'язаними з Товариством особами за рахунок реалізації їм готової продукції за цінами, які є нижчими, ніж звичайні.

На підставі висновків вказаного акта перевірки Інспекція прийняла податкове повідомлення-рішення № /23196/10/15-17-2 від 23.10.2012, яким зменшила Товариству розмір від'ємного значення з податку на додану вартість на 4905069,00 грн., у тому числі: за серпень 2011 року - 604635,00 грн., за вересень 2011 року - 648326,00 грн., за жовтень 2011 року - 446579,00 грн., за грудень 2012 року - 279893,00 грн., за січень 2012 року - 258548,00 грн., за лютий 2011 року - 1159136,00 грн., за березень 2012 року - 1507952,00 грн.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені у статті 44 Податкового кодексу України.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Визначення поняття господарської операції також наведене у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно положень якої господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язане не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Тобто, у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), податковий кредит може вважатися не підтвердженим.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об'єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення податку на додану вартість, сплаченого (нарахованого) у складі вартості таких товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що: на виконання умов договору від 26.04.2011 № 054/11 ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія» поставило на Товариству труби та листи на суму 3731196,13 грн. (у тому числі податок на додану вартість - 621865,99 грн.), про що виписані рахунки-фактури, податкові та видаткові накладні; станом на 31.03.2012 кредиторська заборгованість Товариства перед ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія» становила 42824,66 грн.; транспортування товару здійснювалось ПСП «Дезінфекційна Спілка» за замовленням ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія», що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними; труби та листи були придбані Товариством для своєї господарської діяльності, оприбутковані на складі Товариства, що підтверджено прибутковими ордерами, картками субконто, вимогами на списання товару, інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей № АІ-0000137 від 28.09.2012, складеним за результатом проведеної на вимогу Інспекції (від 26.09.2012 № 20041/10/15-17-2) вибіркової інвентаризації; на придбаний товар наявні сертифікати якості; на отримання труб та листів Товариством були виписані довіреності на матеріально-відповідальних осіб підприємства, що підтверджується журналом реєстрації довіреностей за 2011 рік.

Також, судами попередніх інстанцій було встановлено, що у довідках ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська про результати проведення зустрічних звірок ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія» від 08.05.2012 № 5/224/32905858 та від 17.05.2012 № 12/233/32905858, на висновки яких посилалась Інспекція, було казано, що: відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 06.12.2012 ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія» було зареєстроване як юридична особа 26.04.2005 за № 0010963, ідентифікаційний код - 32905858, місцезнаходження: 49107, м. Дніпропетровськ, шосе Запорізьке, 25; ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія» використовує у своїй діяльності офісні та виробничі (торговельні, складські приміщення) на підставі укладених договорів з іншими підприємствами-орендодавцями, згідно штатного розкладу у ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія» працює 8 осіб, із них 2 - за сумісництвом; перевіркою взаємовідносин з Товариством встановлено, що господарські операції з постачання труб проведено згідно договору від 26.04.2011 року № 054/11, про що виписані податкові накладні, накладні, транспортування товару підтверджено товарно-транспортними накладними, а оплата - платіжними дорученнями, при цьому, наведений докладний перелік цих первинних документів.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що Товариство правомірно сформувало податковий кредит за господарськими операціями з ТОВ «Дніпропетровська трубна компанія».

Крім іншого, право на формування податкових вигод виникає у покупця за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що необхідність оренди Товариством (орендарем) приміщення площею 309,1 м2, розташованого на 30-му поверсі Торгово-офісного комплексу «Парус» по вул. Мечникова, 2 (літ. А) у м. Києві згідно договору суборенди № 1837 від 01.04.2011 (з урахуванням додаткових угод до цього договору), укладеного з ТОВ «ОСТХЕМ Україна» (суборендарем), була зумовлена виробничою необхідністю у певний період (липень 2011 року - січень 2012 року), оскільки відповідальні працівники Товариства, які займають такі посади як фінансовий директор, комерційний директор, головний інженер проекту, інженери, начальники відділів, департаменту тощо, також Голова правління Товариства, неодноразово у зазначений період виїжджали у відрядження до м. Києва для вирішення питань, пов'язаних з безпосередньою виробничою діяльністю Товариства, а саме: для проведення переговорів з контрагентами, укладання договорів, проведення технічних нарад, семінарів, оформлення документів, ліцензій, що підтверджується наказами Товариства, посвідченнями на відрядження, Звітами про виконання завдання на відрядження.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що Товариство правомірно включило до складу податкового кредиту податок на додану вартість, сплачений у складі вартості послуг оренди офісу згідно договору суборенди № 1837 від 01.04.2011, укладеного з ТОВ «ОСТХЕМ Україна», та відхилили як безпідставні доводи Інспекції щодо необхідності оформлення цього офісу як філії чи представництва, оскільки чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство не зобов'язує юридичну особу оформлювати як філію чи представництво будь-яке приміщення, яке використовується ним у процесі здійснення господарської діяльності, у тому числі й для проведення ділових перемовин, з урахуванням того, що в силу положень пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі постачання товарів/послуг у межах балансу платника податку для невиробничого використання, постачання товарів/послуг та виробничих основних засобів відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, використання виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг не у господарській діяльності, переведення виробничих основних засобів до складу невиробничих основних засобів, база оподаткування визначається виходячи з їх балансової вартості на момент переведення (постачання), а для товарів/послуг - не нижче цін придбання.

Відповідно до абзаців 1, 5 пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку). У разі постачання виробничих або невиробничих засобів, інших товарів/послуг без оплати, з частковою оплатою, у межах обміну, у межах дарування, у рахунок оплати праці фізичним особам, які перебувають у трудових відносинах із платником податку, пов'язаній з постачальником особі, суб'єкту господарювання, який не зареєстрований платником податку, іншим особам, які не зареєстровані платниками податку, база оподаткування визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін.

До 01.01.2013 звичайні ціни визначалися за правилами, які встановлені у пункті 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг). Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) реально і без значних додаткових витрат придбати (продати) товар (роботу, послугу) на найближчій стосовно будь-якої із сторін договору території. Ідентичні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки. Під час визначення ідентичності товарів беруться до уваги, зокрема, їх фізичні характеристики, які не впливають на їх якісні характеристики і не мають суттєвого значення для визначення ознак товару, якість і репутація на ринку, країна походження та виробник. Незначні відмінності в їх зовнішньому вигляді можуть не враховуватися. Однорідні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), які не є ідентичними, мають подібні характеристики і складаються зі схожих компонентів, що дозволяє їм виконувати однакові функції та (або) бути взаємозамінними. Під час визначення однорідності товарів (робіт, послуг) беруться до уваги, зокрема, їх якість, наявність товарного знака, репутація на ринку, країна походження та виробник.

Підпунктом 1.20.2 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів. Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам), стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни у встановленому в абзаці першому цього підпункту порядку здійснюється із врахуванням таких факторів.

Відповідно до підпункту 1.20.6 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у разі коли на відповідному ринку товарів (робіт, послуг) не здійснюються операції з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами (роботами, послугами), або якщо неможливо визначити їх ціну через відсутність або недоступність відповідної інформації, звичайною ціною вважається ціна договору.

Положеннями підпункту 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

У справі, що розглядається, суди встановили, що на підтвердження відповідності цін, за якими Товариство реалізовувало хімічну продукцію на користь ТОВ «ОСТХЕМ Україна» та ТОВ «НФ Трейдінг Україна», звичайним цінам позивач надав експертні висновки що цін на хімічну продукцію, яку виробляє та реалізує, зокрема: висновок про рівень ринкових цін на продукцію хімічної галузі виробництва компанії ПАТ «Концерн Стирол», що склалися на внутрішньому ринку України за кожен місяць 2011 року, затверджений 05.06.2012 Торгово-промисловою палатою України; висновок про рівень ринкових цін на продукцію хімічної галузі виробництва компанії ПАТ «Концерн Стирол», що склалися на внутрішньому ринку України за І квартал 2012 року (за кожен місяць кварталу), затверджений 26.07.2012 Торгово-промисловою палатою України. Діапазон цін за І квартал 2012 року становить (грн./т без ПДВ): аміак - 3000,00-4800,00; аміачна селітра - 2500,00-2804,00; карбамід - 2465,00-3892,00; аміачна вода - 1330,00-1418,00; натрій азотнокислий - 3625,00-3750,00; азотна кислота - 1400,00-1400,00 тощо; висновок експертного дослідження про рівень ринкових цін на продукцію хімічної промисловості № 02/04-12, 2012 р., наданий судовим експертом Міністерства юстиції України Архіповим В.В. (свідоцтво МЮ України № 1058), а також письмову інформацію щодо цін реалізації своєї хімічної продукції за період липень 2011 року - березень 2012 року, за результатом дослідження яких суди попередніх інстанцій встановили, що ціна реалізації Товариством хімічної продукції на користь ТОВ «ОСТХЕМ Україна» та ТОВ «НФ Трейдінг Україна» відповідає рівню цін, наведених у експертних висновках.

При цьому, посилання Інспекції на те, що звичайні ціни реалізації мінеральних добрів на внутрішньому ринку України були визначені податковим органом на підставі інформації, отриманої від Донецької торгово-промислової палати в листі від 28.03.2012 року № 683/06.06-03 та від Торгово-промислової палати України в листі від 18.06.2012 року № 1234/08.2-8, були обгрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій як безпідставні, оскільки у листі Торгово-промислової палати України було вказано, що ціни поставок хімічної продукції на митній території України та за її межами за період 2011-2012 років у довідково-інформаційному фонді Торгово-промислової палати України відсутні, у зв'язку з чим надається інформація, наявна в довідково-інформаційному фонді, та яка є дещо відмінною від специфікації запиту Інспекції від 29.05.2012 № 6893/10/15-17-2, а саме: довідкові ціни експорту з України деяких продуктів хімічної промисловості, ціни на мінеральні добрива на внутрішньому ринку України - жовтень 2011 року - травень 2012 року згідно наступних джерел: Бюлетень «Огляд цін українського та світового товарних ринків», листопад 2011 - червень 2012 років, видавник ДП «Держзовнішінформ», а листа-відповіді Донецької торгово-промислової палати в листі від 28.03.2012 року № 683/06.06-03 Інспекцією на вимогу суду надано не було.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що Товариство правомірно сформувало податкові зобов'язання з податку на додану вартість по господарських операціях з ТОВ «ОСТХЕМ Україна» та ТОВ «НФ Трейдінг Україна». При цьому, судом касаційної інстанції враховано, що касаційна не містить посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права щодо недоведеності Інспекцією належними та допустимими доказами факту того, що Товариство та ТОВ «ОСТХЕМ Україна» і ТОВ «НФ Трейдінг Україна» є пов'язаними особами.

Таким чином, доводи Інспекції, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування ухвалених у даній справі рішень відсутні.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Інспекції підлягає залишенню без задоволення, а постанова Донецького окружного адміністративного суду від 20.12.2012 та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.01.2013 - залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Донецьку ДПС залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20.12.2012 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.01.2013 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду