Справа № 640/1835/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1835/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Кузьменка В.В., Пилипенко О.Є.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2019 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м.Київ, дата складання повного тексту рішення - 01 липня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства фінансів України, третя особа Державна фіскальна служба України про визнання протиправним та скасування рішення №822 від 29.09.2017 в частині, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року, ОСОБА_2 ()далі - позивач, ОСОБА_2) звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства фінансів України (далі - відповідач , МФУ) про визнання нечинним положення абзацу 3 пункту 4 Розділу І, абзацу 2 пункту 1 Розділу ІІ, абзацу 2 пункту 1 Розділу ІV Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 року №822.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 13.07.2018 р. ОСОБА_2 звернувся до Головного управління ДФС у м. Києві з заявою про реєстрацію його в порядку ст. 70 Податкового кодексу України в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям та по-батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

Листом від 13.08.2018 р. позивача повідомлено, що чинним законодавством України не передбачено реєстрацію в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків по паспортах громадян інших держав.

Аналогічного змісту відповідь надано позивачу листом Державної фіскальної служби України від 14.09.2018 р. №14088/Л/99-99-04-02-02-14.

ОСОБА_2 - вважає вказані норми Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 р. №822, протиправними з таких підстав.

Станом на час розгляду справи позивач є особою, яка потребує додаткового захисту, що підтверджується відповідною посвідкою від 28.12.2018 р. №452-18.

Позивач зазначає, що він є глибоко віруючою людиною і дотримується православного способу життя, тому отримання будь-якого коду не відповідає його релігійним поглядам.

Щодо невідповідності оскаржуваних пунктів Положення №822 законодавству позивач посилається на те, що чинним Податковим кодексом України передбачена можливість іноземних громадян, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, реєструватися у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків.

Між тим, оскаржуваними пунктами Положення №822 відповідне право не передбачене, що свідчить про допущення дискримінації по відношенню до вказаної категорії осіб згідно зі ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації України».

Також позивач посилається на ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», згідно з якою іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41, 63, 70 глави 6 розділу ІІ Податкового кодексу України та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. № 375, Міністерством фінансів України прийнято наказ від 29.09.2017 р. №822 «Про затвердження Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків», яким затверджено відповідне Положення.

Згідно з аб. 3 п. 4 Розділу І Положення цим Положенням визначаються порядок та процедура: обліку осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку або інформацію (далі - відмітка) в паспорті громадянина України про право здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта.

Відповідно до аб. 2 п. 1 Розділу ІІ Положення усі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру у порядку, визначеному цим Положенням.

Облік фізичних осіб - платників податків ведеться у Державному реєстрі за реєстраційними номерами облікової картки платника податків, а осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові (за наявності), серією та/або номером діючого паспорта громадянина України без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків (до паспортів зазначених осіб вноситься відмітка, яка свідчить про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта).

Згідно з аб. 2 п. 1 Розділу ІV державний реєстр формується на основі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів.

Складовою частиною Державного реєстру є окремий реєстр Державного реєстру, до якого вноситься інформація про фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта.

Щодо підсудності даного спору судам адміністративного судочинства, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 264 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 2) законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів владних повноважень.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

В даному випадку ОСОБА_2 звертався до Головного управління ДФС у м. Києві та Державної фіскальної служби України щодо його реєстрації в порядку ст. 70 Податкового кодексу України в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям та по-батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки, і йому було відмовлено у реалізації вказаного права з посиланням, в тому числі, на зміст оскаржуваного Положення №822.

Відповідно, позивач є належним в розумінні ч. 2 ст. 264 КАС України, і спір підлягає розгляду по суті.

Щодо відповідності оскаржуваних положень нормативно-правового акту актам вищої юридичної сили, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно з п. 63.5 ст. 65 ПК України (в редакції станом на 29.09.2017 р.) всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 63.6 ст. 65 ПК України облік платників податків у контролюючих органах ведеться за податковими номерами.

Порядок визначення податкового номера встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта. У паспортах зазначених осіб контролюючими органами робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Порядок внесення відмітки визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з п. 63.10 ст. 65 Податкового кодексу України центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, визначаються: 63.10.2. перелік документів, які подаються для взяття на облік платників податків, а також порядок подання таких документів.

Відповідно до п. 70.1 ст. 70 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків.

До Державного реєстру вноситься інформація про осіб, які є: громадянами України; іноземцями та особами без громадянства, які постійно проживають в Україні; іноземцями та особами без громадянства, які не мають постійного місця проживання в Україні, але відповідно до законодавства зобов'язані сплачувати податки в Україні або є засновниками юридичних осіб, створених на території України.

Облік фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім'ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

Згідно з п. 70.2 ст. 70 Податкового кодексу України до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься така інформація, в тому числі, 70.2.5. серія, номер свідоцтва про народження, паспорта (аналогічні дані іншого документа, що посвідчує особу), ким і коли виданий.

Відповідно з п. 70.5 ст. 70 Податкового кодексу України фізична особа - платник податків незалежно від віку (як резидент, так і нерезидент), для якої раніше не формувалася облікова картка платника податків та яка не включена до Державного реєстру, зобов'язана особисто або через законного представника чи уповноважену особу подати відповідному контролюючому органу облікову картку фізичної особи - платника податків, яка є водночас заявою для реєстрації в Державному реєстрі, та пред'явити документ, що посвідчує особу.

Фізична особа - платник податків, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов'язана особисто подати відповідному контролюючому органу повідомлення та документи для забезпечення її обліку за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером паспорта, а також пред'явити паспорт.

Фізична особа подає облікову картку фізичної особи - платника податків або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) до контролюючого органу за своєю податковою адресою, а фізична особа, яка не має постійного місця проживання в Україні, - контролюючого органу за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об'єкта оподаткування.

Для заповнення облікової картки фізичної особи - платника податків використовуються дані документа, що посвідчує особу. Для заповнення повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) використовуються дані паспорта.

Форма облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) і порядок їх подання встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з вказаними положеннями Податкового кодексу України за загальним правилом занесенню до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків підлягає інформація як щодо громадян України, так і щодо іноземців та осіб без громадянства, як резидентів, так і нерезидентів.

Тобто, позивач як іноземець, який отримав статус особи, яка потребує додаткового захисту на території України, за наявності підстав - зобов'язання сплачувати податки в Україні - зобов'язаний стати на облік як платник податків на території України, і він має можливість це зробити в загальному порядку.

Крім загального порядку обліку платників податків - фізичних осіб Податковим кодексом України передбачено окремий облік фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків - за прізвищем, ім'ям, по батькові і серією та номером паспорта, що передбачено ст. 65, 70 Податкового кодексу України, а також оскаржуваним Положенням про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 р. №822.

Вказана форма обліку за серією та номером паспорта у чинній редакції фактично обмежує коло фізичних осіб, які мають обов'язок стати на податковий облік, громадянами України, які документовані паспортом громадянина України, тоді як облік інших категорій фізичних осіб - іноземців та осіб без громадянства, статус яких посвідчується іншим документом, ніж паспорт громадянина України, вказаними актами законодавства не передбачено, про що і повідомлено позивача залученими до матеріалів справи листами контролюючого органу.

Відповідно, в даному випадку має місце прогалина у законодавстві, що може бути усунена шляхом внесення відповідних змін до Податкового кодексу України та Положення №822.

В той же час, оскаржувані пункти Положення №822 не містять жодних обмежень прав позивача та інших фізичних осіб-іноземців або осіб без громадянства, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, оскільки не містять прямої заборони або іншого прямого обмеження їх прав.

За таких обставин в Положенні №822 відсутні пункти, визнання протиправними та скасування яких призвело би до поновлення порушеного права позивача, що є підставою для висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права.

Згідно з ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, в тому числі, 1) визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Оскільки ситуація, яка унеможливила використання позивачем свого права і виконання обов'язку стати на податковий облік як особі, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, сталася внаслідок законодавчої прогалини, належним способом захисту порушеного права буде визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Натомість визнання протиправними та скасування оскаржуваних пунктів Положення №822 не лише не призведе до поновлення порушеного права позивача, а й унеможливить взагалі використання передбаченої ним процедури постановки на податковий облік, що призведе до порушення прав інших осіб.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів вказує, що для висновку про наявність прогалини у законодавстві, що призвело до порушення права позивача, достатньо аналізу змісту Податкового кодексу України та оскаржуваного Положення №822, і колегія суддів не вважає за необхідне надавати оцінку посиланням позивача на положення Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації України».

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 02 жовтня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: В.В. Кузьменко,

О.Є. Пилипенко