Справа № 826/4916/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4916/17 Головуючий у 1 інстанції: Григорович П.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Аліменка В.О. Ісаєнко Ю.А. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП "Факторинг Україна", про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП "Факторинг Україна", в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просив:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 21 листопада 2016 року №;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 12 квітня 2017 року №;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 12 квітня 2017 року №;

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

28 серпня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_1 , 19 травня 2008 року був укладений кредитний договір №ML-002/113/2008, за умовами якого, Банк зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 121 493,52 швейцарських франків на споживчі цілі, а боржник зобов`язувався, відповідно до п. 1.5.1. частини №2 кредитного договору, здійснювати повернення кредиту щомісячно у розмірі та строки, визначені у графіку платежів. Крім того, відповідач зобов`язувався сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі, визначеному у п. 3 частини № 1 кредитного договору, а саме: 6,49% річних.

23.01.2015 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та позивачем укладено додатковий договір №5 до Кредитного договору №ML-002/113/2008 від 19.05.2008, відповідно до пп.2.1.1 якого, незважаючи на інші положення кредитного договору сторони домовились, що позичальник до 23.01.2015 зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 900 000 грн. та сплатити витрати кредитора на ведення претензійно-позовної роботи в розмірі 5 141,00 грн.

Згідно довідки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» № 1204 від 01 серпня 2016 року, сторонами, відповідно до умов Додаткового договору від 23.01.2015 р. №5 до Кредитного договору від 19.05.2008 p. № ML-002/113/2008 було досягнуто домовленості про прощення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1 054 628,07 грн.

Одночасно, кредитор направив до податкового органу розрахунок сум доходу (у вигляді додаткового блага) за формою 1-ДФ із зазначенням розміру суми прощеної основної заборгованості ОСОБА_1

Згодом, ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві в період з 27.10.2016 р. по 02.11.2016 р. проводилась документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб - фізичних осіб фізичною особою - платником податків ОСОБА_1

21 листопада 2016 відповідачем, на підставі акта перевірки №3520/26-55-13-06- від 02.11.2016, прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- НОМЕР_1 , яким позивачу за порушення пп.164.2.17 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» всього в сумі 262 895,76 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 210316,61 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 52579,15 грн.

- , яким до позивача за порушення пп.49.18.4 Податкового кодексу України застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 170,00 грн.

- , яким позивачу за порушення п.п.1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» всього в сумі 19774,28 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 15 819,42 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 3954,86 грн.

Також, зазначено, що в даті ППР № відповідачем допущено помилку та зазначено 24.10.2016 р., в той час, як в дійсності має бути зазначено 21.11.2016 р., адже, акт перевірки складено 02.11.2016 р., а всі оскаржувані ППР, як зазначено вище, винесені на підставі одного й того ж самого акта.

В подальшому, Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду повторної скарги від 17.03.2017 р. №3626/К/99-99-11-02-01-14, в зв`язку з невірним обрахунком відповідачем числових значень ППР, скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 21.11.2016 р. № про збільшення грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб в частині основного платежу - 121,8 грн., штрафної санкції - 30,40 грн., № про збільшення грошового зобов`язання по військовому збору в частині основного платежу - 9,2 грн., штрафної санкції - 2,3 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 21.11.2016 р. № (штрафна санкція 170 грн. за не подання декларації) залишено без змін.

На підставі вказаного рішення про результати розгляду скарги, відповідачем 12.04.2017 р. винесено нові податкові повідомлення-рішення, а саме:

- НОМЕР_2 , яким позивачу за порушення пп.164.2.17 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб» всього в сумі 262 743,56 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 210194,81 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 52548,75 грн.

- , яким позивачу за порушення п.п.1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 п.161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» всього в сумі 19762,78 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 15810,22 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 3952,56 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов`язання та застосування до позивача штрафних санкцій, ґрунтується на наступних обставинах.

Так, під час перевірки відповідачем встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було прийнято рішення про анулювання позивачу протягом 2015 року частини боргу у розмірі 1 054 627,07 грн.

Суму анульованого боргу було включено третьою особою до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) з ознакою « 126» (дохід, отриманий платником податку як додаткове благо).

Враховуючи те, що фізичною особою ОСОБА_1 до ДПІ у Печерському р-ні. ГУ ДФС м. Києва не подано декларацію про майновий стан та доходи за 2015 із відображенням отриманого доходу у вигляді додаткового блага на загальну суму 1 054 628,07 грн, контролюючий орган дійшов переконання про те, що фізичною особою ОСОБА_1 занижено дохід за 2015 у вказаній сумі, який підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, відповідно до ст. 167 Податкового кодексу України.

Як наслідок, на вказану суму доходу контролюючим органом, також, було нараховано військовий збір.

Позивач, не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України)(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, платниками податку на доходи фізичних осіб, зокрема, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Підпунктом 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно абз. 2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України,загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Пунктом 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Згідно п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2015 р.) визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

В силу пп. "б" п.176.2 Податкового кодексу України, сума доходу платника податку - боржника у вигляді суми анульованого боргу відображається кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою №1ДФ за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано, за ознакою доходу "126".

Разом з тим, у зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, було доповнено підрозділ 1 розділу XX, пунктом 8 згідно із Законом № 321-УПІ від 9 квітня 2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань», яким, зокрема, встановлено, що: «Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.»

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України "Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню", згідно з якими, платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій, встановлених у пункті 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, є невіднесення до додаткового блага платника податку і не включення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу суми, прошеної (анульованої) кредитором курсової різниці.

Курсова різниця обчислюється серед іншого, як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу. визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Зазначені преференції застосовуються до всіх фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року, операції з прощення (анулювання) заборгованості за якими здійснювалися, починаючи з 1 січня 2015 року.

Таким чином, з наведеного слідує, що до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу не включається курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню (тобто, при визначенні розміру оподатковуваного доходу у національній валюті України в еквіваленті сумі прощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощенного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на підставі кредитного договору від 19 травня 2008 р. №ML-002/113/2008, отримано грошові кошти у розмірі 121 493,52 швейцарських франків .

Пізніше, в зв`язку з неналежним виконанням позивачем договірних зобов`язань, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 листопада 2013 р. №757/10590/13-ц позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-002/113/2008 від 19.05.2008 року, яка складається з заборгованості по виплаті тіла кредиту в розмірі 117 595,34 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ становить 986 955,81 грн., несплачених відсотків за користування кредитом за період з 29.07.2011 року по 02.04.2013 року в розмірі 23 927, 39 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу НБУ становить 200 818, 13 грн., пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 02.04.2012 року по 02.04.2013 року в розмірі 3 752 700,58 грн.

Вказане рішення Печерського районного суду міста Києва позивачем не оскаржувалось.

Також, матеріали справи свідчать, що 23 січня 2015 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та позивачем укладено додатковий договір №5 до Кредитного договору №ML-002/113/2008 від 19 травня 2008 р., відповідно до пп.2.1.1 якого, незважаючи на інші положення кредитного договору сторони домовились, що позичальник до 23 січня 2015 р. зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 900 000 грн. та сплатити витрати кредитора на ведення претензійно-позовної роботи в розмірі 5 141,00 грн.

Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів буде здійснюватись в національній валюті України - гривні.

За умови належного виконання Позичальником умов кредитного договору та цього додаткового договору сторони домовились: скасувати всю суму пені, що була нарахована до моменту укладення цього договору; кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 57 677,50 швейцарських франків, що є еквівалентом 1 054 628,07 грн. і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед кредитором в повному обсязі.

Відповідно до п.3.4 додаткового договору, підписанням цього додаткового договору позичальник підтверджує, що кредитор повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу в річній податковій декларації.

Згідно Довідки ТОВ «ОТП Факторинг Україна» № 1204 від 01 серпня 2016 року, сторонами, відповідно до умов Додаткового договору від 23.01.2015 р. №5 до Кредитного договору від 19.05.2008 p. № ML-002/113/2008 було досягнуто домовленості про прощення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1 054 628,07 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що Банк самостійно прийняв рішення про прощення (анулювання) частини зобов`язань за кредитним договором в іноземній валюті від 19 травня 2007 р. № №ML-002/113/2008 основної суми боргу у розмірі 57 677,50 швейцарських франків (еквівалентному 1 054 628,07 грн.

Анульована ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сума заборгованості позивача включає в себе лише суму заборгованості по Кредиту (без процентів комісії та/або штрафних санкцій (пені)). При цьому, таке анулювання (прощення) здійснене за самостійним рішенням банку, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

За таких підстав, слід вважати, що анульована Банком сума боргу є доходом платника податку в розумінні Податкового кодексу України, та підлягає оподаткуванню в порядку абз. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України. Зазначений дохід позивач був зобов`язаний включити до податкової декларації.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач був належно поінформований про анулювання зазначеного боргу та обов`язок сплати податків та зборів з суми прощеного боргу, оскільки під час укладення додаткового договору від 23 січня 2015 до Кредитного договору від 19 травня 2008 року № ML-002/113/2008, п. 2.1.3 вказаного договору передбачає, що сторони домовились, що за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та цього додаткового договору, банк здійснює анулювання (прощення) боргу у розмірі 57 677,50 швейцарських франків, еквівалентному 1 054 628, 07 грн. і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед банком в повному обсязі; п. 3.4 Договору містить ззастереження: позичальник стверджує, що банк проінформував його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації (а.с.32-33).

Отже, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» дотримано умови, з якими положення підпункту «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.

Як зазначалося, пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, встановлено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з метою оподаткування доходів, отриманих платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, слід розглядати окремо.

Враховуючи викладене, у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм підпункту «д» пункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та оподатковується податком на доходи фізичних осіб.

Колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на вищевказану норму є необґрунтованим, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зміни валюти зобов`язання з іноземної у гривню, відповідно до вимог Закону не відбувалося.

Апелянтом не надано договору про зміну валюти зобов`язання, а також, не надано підтверджуючих документів від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про зміну валюти зобов`язання.

Отже, відповідно до наявних в матеріалах справи документів, позивач належним чином повідомлений ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про суму анулювання (прощення) заборгованості на вказаних умовах та про свій обов`язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації, відповідно до вимог підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Наведені вище норми чинного законодавства свідчать, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

До аналогічного висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду під час розгляду справи №802/142/17-а у постанові від 10 травня 2018 року, постанові Верховного Суду від 07 червня 2018 року №К/9901/49585/18.

Також, відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду висловленої у постанові від 09 січня 2019 року по справі №821/707/17 «.. пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню. Проте судами не було встановлено, а матеріали справи не містять будь - яких доказів зміни умов кредитного договору від 25.05.2006 № Ф060511К щодо валюти зобов`язання, а відтак пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України не може бути застосовано до спірних правовідносин».

В постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2018 року по справі №821/1294/17 вказано, що «…у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 cтатті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Таким чином, враховуючи те, що матеріали справи містять докази дотримання банком порядку повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу, а відтак, наявність у позивача обов`язку сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення їх у річній податковій декларації.

Підпунктом 1.7 пункту 16-1 Підрозділу 10 розділу XX Перехідних положеннь ПК України передбачено, що звільняються від оподаткування військовим збором доходи, що згідно з hозділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою).

Отже, отримання фізичною особою доходу, зокрема, у вигляді вказаного додаткового блага, обумовлює виникнення в неї обов`язку зі сплати військового збору з такої суми.

Таким чином, вимоги податкового органу щодо збільшення податкового зобов`язання зі сплати військового збору, також, є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві є правомірними, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у їх скасуванні.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Аліменко В.О. Ісаєнко Ю.А.

Повний текст постанови виготовлено 07.10.2019р.