Справа № 160/7349/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2019 року Справа № 160/7349/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., при секретарі судового засідання - Сергієнко В.Ю., за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Тімофієва Є.Л. , представника відповідача - Шахової І.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату недоїмки, рішень про застосування штрафних санкцій, -
02.10.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 07.06.2018 року №218731305 про застосування штрафних санкцій в розмірі 170,00 грн.
08.10.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
06.11.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що відповідачем була проведена перевірка позивача в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акт перевірки та винесено оскаржувані вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій. Відповідач вважає оскаржувані вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій правомірними, та такими, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим, підстави для їх скасування відсутні.
22.11.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує всі доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву та вказав, що відповідачем було порушено процедуру проведення перевірки та винесення оскаржуваних вимоги та рішень.
Також, 22.11.2018 року від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, відповідно до якої, просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 1214,45 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2515,05 грн.
04.12.2018 року від представника відповідача надійшли пояснення відповідно до яких відповідач заперечує доводи позивача наведені в заяві про розподіл судових витрат.
21.12.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, продовжено строк для проведення підготовчого провадження та призначено підготовче судове засідання.
29.01.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення по справі №160/8543/18.
07.08.2019 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було поновлено провадження у справі з 03.09.2019 року та призначено підготовче судове засідання.
03.09.2019 року у підготовчому судовому засіданні представник позивача надав заяву про розподіл судових витрат.
03.09.2019 року у підготовчому судовому засіданні було надано відповідачу час до початку розгляду справи по суті для подання заперечень на заяву позивача про розподіл судових витрат, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
25.09.2019 року від відповідача надійшли пояснення відповідно до яких відповідач заперечує доводи позивача наведені у заяві про розподіл судових витрат та просить відмовити у її задоволенні.
25.09.2019 року у судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги, при цьому посилаючись на доводи наведенні у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позивних вимог, при цьому посилаючись на доводи наведенні у відзиві на позовну заяву.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
- пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.177.10 ст.177 ПКУ в частині неналежного ведення Книги обліку доходів і витрат;
- п.63.3 ст.63 ПКУ не відображення нерухомого майна, яке використовується в господарській діяльності;
- п.177.2, п.177.4 ст.177, з урахуванням вимог п.167.1 ст.167 ПКУ донараховано ПДФО від провадження господарської діяльності на загальну суму 148798,51 грн., у т.ч.: за 2015 рік - 4873,99 грн.; за 2016 рік - 5653,34 грн.; 2017 рік - 138271,18 грн.;
- п.57.1 ст.57 ПКУ у частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, зазначеній у поданій ФОП ОСОБА_1 податковій декларації про майновий стан і доходи;
- п.п. 187.1 ст.187 п.п. г) п.198.5 ст.198, з урахуванням п.186.1 ст.186, п.201.1 ст.201 донараховано ПДВ в сумі 148787 в т.ч. січень 2015 в сумі 261 грн., березень 2015 року в сумі 809 грн., за квітень 2015 року в сумі 412 грн., за травень 2015 року в сумі 309 грн., за липень 2015 в сумі 441 грн., за серпень 2015 року в сумі 436 грн., за вересень 2016 року в сумі 367 грн., за жовтень 2015 року в сумі 359 грн., за листопад 2015 року в сумі 389 грн., за грудень 2015 року в сумі 420 грн., за січень 2016 року в сумі 701 грн., за лютий 2016 року в сумі 468 грн., за березень 2016 року в сумі 428 грн., за квітень 2016 року в сумі 395 грн., за травень 2016 року в сумі 478 грн., за липень 2016 року в сумі 1217, за серпень 2016 року в сумі 598 грн., за жовтень 2016 року в сумі 1050 грн., за листопад 2016 року в сумі 1908 грн., за грудень 2016 року в сумі 261 грн., за березень 2017 року в сумі 230 грн., за квітень в сумі 267 грн., за травень 2017 р. в сумі 303 грн., за червень 2017 року в сумі 322 грн., за липень 2017 року в сумі 371 грн., за серпень 2017 року в сумі 355 грн., за вересень 2017 року в сумі 459 грн., за жовтень 2017 року в сумі 302 грн., за грудень 2017 року в сумі 134471 грн.
- п.4 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 року №2464 VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині несвоєчасного подання звіту;
Не погоджуючись із висновками акта перевірки позивачем було подано до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області заперечення №23/05 від 23.05.2018 року.
- «В ході перевірки встановлено розбіжність між придбаним, реалізованим товаром та залишками товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2017 року в розрізі номенклатури товару, кількості та вартості, наданих ФОП ОСОБА_1 до перевірки на суму 670446,51 грн. (без ПДВ) з яких до витрат пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, відображених у податковій декларації про доходи та майновий стан за 2017 р. включено 670446,51 грн. Таким чином, в порушення п.177.2, п.177.4 ст.177, з урахуванням вимог п.167.1 ст.167 ПКУ донараховано ПДФО від провадження господарської діяльності на загальну суму 178798,51 грн. у т.ч.: за 2015р. - 4873,99 грн., за 2016 р. - 5653,34 грн., 2017 рік - 138271,18 грн.»
- «внаслідок викладеного в п.п.2.1.3, п.2.1.4 даного акту, ФОП ОСОБА_1 . занижено єдиний внесок з сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 % та 22% на загальну суму 106096,04 грн.»
Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги №11812/21/99-99-11-02-02-75 від 09.08.2018 року було залишено без змін вимогу № Ф- від 07.06.2018 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на суму 106 096,04 грн.; рішення № від 07.06.2018 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 15 178,00 грн. та рішення №218731305 від 07.06.2018 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 170,00 грн, а скарга - без задоволення.

Позивач вважає, що вимога № Ф- від 07.06.2018 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на суму 106 096,04 грн.; рішення № від 07.06.2018 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 15 178,00 грн. та рішення №218731305 від 07.06.2018 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 170,00 грн є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що і стало підставою для звернення із даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Щодо посилань позивача про відсутність підстав для проведення перевірки, суд вважає за необхідне зазначити.

У відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок, відповідно до вимог цього Кодексу, а також, перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого, покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до ст.75.1.2. статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів.

Особливості проведення документальної позапланової перевірки визначено ст.78 ПК України.

Згідно пп. 78.1.11 п.78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки, винесену ними відповідно до закону.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів.

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

З аналізу даних правових норм слідує, що у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених Податковим кодексом України, направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення.

Суд зазначає, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України, що наведена у постанові від 24.12.2010 у справі №21-25а10, платник податку який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковим органом.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Судом встановлено, що службові особи контролюючого органу були допущені до перевірки, при цьому зауважень до наказу в момент вручення не було, таким чином, суд не приймає до уваги посилання позивача, щодо відсутності підстав для винесення наказу про проведення перевірки та невідповідності його вимогам чинного законодавства.

При цьому, суд зазначає, що будь-які можливі порушення порядку проведення перевірки та формальні неточності акту не спростовують сам факт встановлених за результатами проведеної перевірки порушень.

Щодо виявлених під час перевірки порушень, що стали підставою для винесення оскаржуваних вимоги про сплату недоїмки та рішень про застосування штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року, № 2464-VI (далі- Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною другою статті 9 Закону №2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною одинадцятою статті 25 Закону № 2464-VI встановлено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Отже, єдиний внесок повинен сплачуватись із тієї суми доходу, з якої сплачується податок на доходи фізичних осіб.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року по справі №160/8543/18 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 07.06.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 185998,14 грн., № від 07.06.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 185987,00 грн., № від 07.06.2018 року про штраф за затримку реєстрації податкових накладних на 15 і менше календарних днів в розмірі 10% у сумі 1659,96 грн., № від 07.06.2018 року про адміністративний штраф в розмірі 170,00 грн., № від 07.06.2018р. про штраф за затримку на 1 календарний день сплати фізичною особою грошового зобов`язання/авансових внесків єдиного податку у розмірі 10 % у сумі 1725,60 грн., № від 07.06.2018 про штраф за затримку на 59 календарний день сплати фізичною особою грошового зобов`язання/авансових внесків єдиного податку у розмірі 20 % у сумі 193,22 грн., № від 07.06.2018р. про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 15 601,36 грн., які прийняті на підставі акту перевірки №20422/04-36-13-05/ від 23.04.2018 року, було адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 07.06.2018 року №, №, №, № Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в решті позовних вимог відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 02.07.2019 року.

Так, у вищевказаному судовому рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно збільшив позивачу суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи безпідставне збільшення відповідачем податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що тягне за собою безпідставне донарахування єдиного соціального внеску, суд дійшов висновку про протиправність винесення відповідачем вимоги № Ф- від 07.06.2018 року про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на суму 106 096,04 грн. та рішення № від 07.06.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 15 178,00 грн.

Щодо рішення №218731305 від 07.06.2018 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 170,00 грн., суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що вказане рішення винесено за порушення п.4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несвоєчасне подання звіту за 2017 рік.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Суд зазначає, що згідно наказу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №1436-п від 06.03.2018 року «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » період за який проводилась перевірка - з 01.01.2015 року по 31.12.2017 року, при цьому звіт за 2017 рік подається у 2018 році, що не входить в період перевірки, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про протиправність винесення рішення №218731305 від 07.06.2018 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 170,00 грн.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1214,45 грн., що документально підтверджується квитанцією №4087562 від 27.09.2018 року.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 1214,45 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем заявлені до відшкодування витрати пов`язані з професійною правничою допомогою отриманою від адвоката, у цій справі, включаючи вивчення та аналіз матеріалів справи, аналіз судової практики, написання та підготовку до подачі позову. До матеріалів справи позивачем додано: - витяг з договору №01/11 про надання правової (правничої) допомоги від 01.11.2018 року; - копію додаткової угоди №2 від 20.11.2018 року до договору №01/11 від 01.11.2018 року; додаток до Додаткової угоди №2 розрахунок вартості виду правової (правничої) допомоги; - копія довідки від 20.11.2018 року; - витяг з договору №160/01 про надання правової допомоги від 16.01.2019 року; - копія додаткової угоди №2 від 28.01.2019 року, копія акту прийняття-здачі правової (правничої) допомоги від 29.01.2019 року; - копії платіжних доручень №499 від 28.01.2019 року, №616 від 02.09.2019 року; - копія додаткової угоди №6 від 02.09.2019 року.

Так, із змісту договору про надання правової допомоги вбачається, що він укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (клієнт) та Тимофієвим Євгенієм Леонідовичем (адвокат), відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання обумовленої цим договором правової допомоги в інтересах клієнта, в обсязі та на умовах передбачених даним договором.

Відповідно до пункту 1.5 вказаного договору зміст кожного конкретно визначеного доручення клієнта за цим договором та зміст і обсяг надання правової (правничої) допомоги у кожній конкретно визначеній справі клієнту, визначаються додатковою угодою до цього договору, що є його невід`ємною частиною, та яка врегульовує у тому числі й всі інші питання, які витікають із суті певного доручення клієнта або суті певної справи, у якій надається правова (правнича) допомога за цим договором, що є документом, який врегульовує виключно взаємовідносини клієнта за адвокатом, у тому числі й ті, які містять інформацію, що відноситься до адвокатської таємниці.

Суд наголошує, що відповідно до частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Позивачем було надано до суду акт виконаних робіт та детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, відповідно до якого адвокатом було надано наступні послуги: - зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи; - правовий аналіз наданих клієнтом документів; - складання відповіді на відзив по справі №160/7349/18; - складання клопотання про відкладення розгляду справи; - складання заяви про розподіл судових витрат; - підготовка копій документів; - представництво інтересів у суді кількістю - 3 дні. Всього витрачений час 3 дні засідань та 4,5 години для складання документів, сума 7 615,00 грн.

Досліджуючи надані позивачем докази, судом встановлено, що в них не міститься інформації про надання послуг саме по справі № 160/7349/18, опис не містить жодної інформації щодо надання консультацій з правових питань позивачу у справі № 160/7349/18; вивчення та аналізу матеріалів справи; правової оцінку та аналізу судової практики; щодо підготовки позовної заяви, її копій та додатків до неї.

Суд звертає увагу на те, що позовна заява та всі подані документи підписані позивачем, судовий збір сплачений позивачем, крім того, всі копії додані до позовної заяви завірені позивачем.

При цьому, судом встановлено та підтверджено під час розгляду справи понесені витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 1117,80 грн. за складання адвокатом відповіді на відзив по справі №160/7349/18 та у розмірі 1700,00 грн. за 1 годину представництва інтересів у суді під час здійснення адміністративного судочинства.

Таким чином, враховуючи критерії співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, приймаючи до уваги що дана справа не є складною (за обсягом доказів), а також те, що витрати на оплату послуг адвоката мають бути дійсні, необхідні та обґрунтовані, суд вважає за необхідне присудити позивачу витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 2817,80 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (49000, м.Дніпро, вул.Сімферопольська, буд.17-А, ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату недоїмки та рішень про застосування штрафних санкцій - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 07.06.2018 року № Ф- про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на суму 106 096,04 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 07.06.2018 року № про застосування штрафних санкцій в розмірі 15 178,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 07.06.2018 року №218731305 про застосування штрафних санкцій в розмірі 170,00 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1214,45 грн. (одна тисяча двісті чотирнадцять гривень сорок п`ять копійок) та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2817,80 грн. (дві тисячі вісімсот сімнадцять гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 07.10.2019 року.

Суддя М.В. Дєєв