Справа № 640/1905/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1905/19 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного нотаріуса ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи - Державного підприємства "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування наказу №4165/5 від 29.12.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, третя особа: -Державне підприємство "Національні інформаційні системи", у якому просила визнати протиправними та скасувати наказ Міністерства юстиції України №4165/5 від 29.12.2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 здійснює нотаріальну діяльність в Київському міському нотаріальному окрузі на підставі Свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю №6685, виданого Міністерством юстиції України 17.01.2008 року та на підставі реєстраційного посвідчення № 803, виданого Головним управлінням юстиції у м. Києві у 2008 році.

Комісією, що здійснює контроль та моніторинг суб`єктів державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату 20.12.2018 року проведено камеральну перевірку на дотримання законодавства приватного нотаріусу Хара Н.С. при проведенні реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до довідки від 20.12.2018 року, комісією було виявлено порушення, а саме: порушення вимог статей 3, 10, 18, 26 Закону, пунктів 12, 18 порядку №127, пунктів 4, 10, 11, 12, 13, 15 порядку №1141 за заявами про внесення змін №26541223, №26541320, №26541365, оскільки за зазначеними заявами не встановлена черговість розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв (відсутній пошук у базі даних заяв); не здійснено пошук у Державному реєстрі прав відомостей про нерухоме майно; право власності та суб`єкта цього права; інші речові права та суб`єкта цього права; іпотеку та суб`єкта цього права, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта цих прав (відсутні сформовані пошуки відомостей у Державному реєстрі прав); до заяви №28916168 для державної реєстрації припинення іпотеки не додано жодного документа; порушення вимог статей 3, 10, 18, 26 Закону, пунктів 12, 18 порядку №127, пунктів 4, 10, 11, 12, 13, 15 порядку №1141 за заявами №27277779, №27278155, №27278405, №27285913, №27277530, №27278023, №27278315, оскільки за зазначеними заявами не встановлено черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв )відсутній пошук у базі даних заяв); не здійснено пошук у Державному реєстрі прав відомостей про: нерухоме майно, право власності та суб`єкта цього прав на нерухоме майно та суб`єкта цих прав (відсутні сформовані пошуки відомостей у Державному реєстрі прав) не долучено електронні копії довіреностей, поданих уповноваженими особами заявників.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2018 року за №4165/5 на підставі вищевказаної довідки позивачу було заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці.

Вважаючи вищезазначені дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, повноваження Міністерства юстиції України у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV ) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127).

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України:

1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав;

2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав;

3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем;

4) організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав;

5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом;

7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;

9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів;

9.1) надає узагальнені роз`яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 10 Закону № 1952-IV встановлено обов`язок державного реєстратора, зокрема, встановлювати відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; обов`язок перевіряти документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Формування пошуків у базі даних заяв Державного реєстру прав є механізмом, який забезпечує виконання обов`язку державного реєстратора щодо встановлення черговості розгляду заяв, наявності або відсутності підстав для зупинення державної реєстрації.

Першим етапом розгляду кожної заяви та одним з етапів проведення державної реєстрації є встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв Державного реєстру прав шляхом формування відомостей.

Відповідно до частини 8 статті 18, частини 1 статті 25 Закону № 1952-IV проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

Про зупинення реєстраційних дій на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна.

У разі наявності зареєстрованих заяв на проведення реєстраційних дій державний реєстратор, який здійснює розгляд таких заяв, невідкладно повідомляє про зупинення реєстраційних дій відповідних заявників.

Аналогічні вимоги містять пункти 13, 17 Порядку № 1127.

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку № 1141 під час проведення державної реєстрації прав державний реєстратор додатково здійснює пошук інших заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на те саме майно та рішень судів про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією таких прав, у базі даних заяв.

Пошук заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у базі даних заяв здійснюється за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна та ідентифікаторами, визначеними у підпунктах 2 і 3 пункту 11 Порядку № 1141, тобто за адресою об`єкта нерухомого майна та/або за кадастровим номером земельної ділянки. Пошук заяв за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна, номером запису тощо звужує обсяг пошукової інформації.

Слід зауважити, що відповідно до частини 3 статті 19 Закону № 1952-IV зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав, внесення запису про скасування рішення державного реєстратора здійснюються у строк, що не перевищує 2 години з часу реєстрації відповідної заяви/рішення суду в Державному реєстрі прав. У зв`язку із специфікою поєднання нотаріусом функцій нотаріуса та реєстратора необхідно зробити акцент на тому, що перед вчиненням нотаріальної дії під час підготовки правочину нотаріус проводить пошуки та формує платну інформацію з Державного реєстру прав до реєстрації відповідної заяви. Такі пошуки не фіксуються в операціях із заявою та відповідно не відображаються як виконані під час перевірки реєстраційних дій.

Необхідність проведення пошуку заяв (рішень судів або заяв власника про заборону вчинення реєстраційних дій) обумовлена тим, що після вчинення попередніх пошуків для посвідчення правочину та до моменту реєстрації заяви внаслідок вчинення правочину є проміжок часу, протягом якого може бути зареєстровано заяву власника або рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, іншу заяву щодо цього об`єкта нерухомого майна.

Законом не передбачено особливостей, відмінностей у проведенні держаної реєстрації державним реєстратором суб`єкта державної реєстрації, державним реєстратором - нотаріусом або державним, приватним виконавцем.

Відтак державним реєстратором (у тому числі нотаріусом, державним, приватним виконавцем) розгляд заяв та документів здійснюється після реєстрації заяви та формування відомостей за результатом пошуку заяв у базі даних заяв Державного реєстру прав.

Після встановлення вказаної черговості перевіряється відповідність заявлених прав і поданих документів, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації.

З огляду на те, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації, а моментом державної реєстрації вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав, факт посвідчення правочину нотаріусом не дорівнює факту виникнення права або обтяження.

Виходячи з вищевикладеного та наявних у матеріалах справи документів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заяви №26541223, №26541320, №26541365 містили в собі відомості про внесення змін до договорів іпотеки.

Відповідно до положень пункту 8 частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV, реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формах.

Частиною 1 статті 20 Закону № 1952-IV встановлено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Частиною 5 вказаної статті також встановлено, що у разі подання заяви про проведення реєстраційних дій у паперовій формі така заява формується, реєструється у базі даних заяв із зазначенням дати і часу реєстрації та скріплюється власним підписом заявника.

З оригіналів документів чи відповідно оформлених копій документів у випадку, передбаченому абзацом другим частини першої цієї статті, поданих для проведення реєстраційних дій, виготовляються електронні копії шляхом сканування, що долучаються до заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав.

Згідно з пунктами 8, 9, 10 Порядку № 1127 разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. З оригіналів документів чи відповідно оформлених копій документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 9 цього Порядку, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково виготовляє електронні копії шляхом сканування таких документів, що долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв.

Не підлягають виготовленню та долученню до заяви електронні копії документів, що пред`являються заявником з метою встановлення його особи, а також електронна копія документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав, чи документа, що підтверджує право на звільнення від сплати адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

Як встановлено судом першої інстанції, при розгляді заяв №№ 27277779, 27278155, 27278405, 27285913, 27277530, 27278023, 27278315 позивачем було надіслано до Департаменту державної реєстрації речових прав на нерухоме майно КМДА копії усіх документів, а саме: заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, квитанції про сплату 40 % адміністративного збору.

При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що неформування (нероздрункування) результатів пошуку відомостей у Державному реєстрі прав, у тому числі щодо черговості розгляду заяв, не свідчить про те, що позивачем такий пошук фактично не здійснювався, а черговість не встановлювалася.

Норми законодавства, на порушення яких послався відповідач, не передбачають обов`язку державного реєстратора формувати (роздруковувати) результати здійсненого пошуку відомостей у Державному реєстрі прав, а також здійсненого результати порушу у базі даних заяв. Водночас, жодних належних та достовірних доказів того, що позивач не здійснював пошуку відомостей у Державному реєстрі прав та у базі даних заяв, відповідач на надав.

Також будь-яких доказів стосовно того, що зареєстровані позивачем за заявами №26541223, №26541320, №26541365, а також №№ 27277779, 27278155, 27278405, 27285913, 27277530, 27278023, 27278315 права суперечили вже наявним відомостям у Державному реєстрі прав, відповідачем не надано.

Щодо реєстрації заяви №28916168 про державну реєстрацію іншого речового права (припинення іпотеки) суд зазначає, що позивач прийняла рішення про реєстрацію на підставі документів, що були надані їй при реєстрації, а саме: лист-повідомлення АТ "Райффайзен Банк Аваль" від 26.06.2018 року №Д1-В42/63806 про виконання усіх зобов`язань за кредитним договором та припинення іпотеки, припинення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна та Розпорядження АТ "Райффайзен Банк Аваль" про вилучення запису іпотеки та припинення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, які в свою чергу надсилалися до Департаменту державної реєстрації речових прав на нерухоме майно КМДА.

У відповідності до пп.2. п.8 Порядку № 1127 здійснення контролю у сфері державної реєстрації під час проведення камеральної перевірки комісія має право витребувати у суб`єкта державної реєстрації, що забезпечує зберігання реєстраційних справ, у державного реєстратора копії документів в паперовій формі, відомості про які містяться в реєстрах, проте відсутні виготовлені шляхом сканування електронні копії таких документів у реєстрах.

Тобто, для об`єктивного проведення перевірки, комісія мала можливість отримати всі вищевказані документи у паперовому вигляді.

У свою чергу, посилання на відсутність певних документів у Державному реєстрі прав, невнесення таких документів нотаріусом до реєстру, не свідчить про те, що для державної реєстрації такі документи не подавалися у паперовому вигляді.

Як вбачається з довідки комісії, на підставі якої прийнято оскаржуване рішення, комісія, хоч і мана право на витребування поданих для державної реєстрації документів не скористалася таким правом, передчасно дійшовши висновку про те, що до заяви №28916168 не було додано жодних документів.

У свою чергу, колегія суддів наголошує, що виявлене у ході перевірки порушення стосовно розгляду заяви №28916168 не стосується невнесення позивачем до Державного реєстру прав певних документів у електронному вигляді, а пов`язане виключно із недолученням до заяви певних документів, що, як зазначалося, комісією у ході перевірки взагалі не встановлювалося.

Крім того, визначена статтею 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" процедура є різновидом юридичної відповідальності приватного нотаріуса як державного реєстратора. У свою чергу, підставою для будь-якого виду відповідальності є відповідне правопорушення, склад якого становлять сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення та які є необхідними і достатніми для притягнення до юридичної відповідальності.

Оскільки виявлені у ході спірної перевірки порушення позивачем порядку державної реєстрації прав не знайшли свого підтвердження, то підстави для тимчасового блокування позивачу доступу до Державного реєстру прав були відсутні.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та/або процесуального права.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя І.В. Федотов