Справа № 280/1744/19
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2019-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року 15:07Справа № 280/1744/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.В.,

представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача Довбишенко М.М.,

розглянув в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

17.04.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 (далі - позивач або ОСОБА_3.) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач або ГУ ДФС у Запорізькій області).

Ухвалою від 22.04.2019 позов був залишений без руху, позивачу був наданий строк для усунення недоліків позову.

03.05.2019 від позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову із позовною заявою, в якій позивачем були уточнені позовні вимоги. Позивач просить суд:

визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 03.04.2019 № та податкове повідомлення-рішення від 03.04.2019 №.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та розглянути справу в порядку загального позовного провадження.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що повідомлення та наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки він не отримував, а отже був позбавлений можливості надати пояснення та документи. Також, не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. В Акті перевірки відповідач зазначив, шо позивач отримав дохід (додаткове благо) у вигляді анулювання (прощення) ПАТ «ОТП Банк» суми боргу за кредитним договором в розмірі 622605,36 грн. Проте відповідачем не було встановлено, яка частина з анульованої суми боргу складає основний борг, яка відсотки, штрафні санкції, банківські комісії тощо. Зазначає, що сума основного боргу у нього була значно менше, а отже податковий орган не вірно розрахував податкові зобов'язання та суму штрафних санкцій, що в свою чергу призводить до протиправності спірного податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою суду від 07.05.2019 відкрито провадження у справі №280/1744/19, підготовче засідання призначено на 04.06.2019.

Відповідач позов не визнав. Надав суду відзив (вх.№21396 від 27.05.2019), в якому зазначив, що у зв'язку із надходженням до ГУ ДФС у Запорізькій області інформації щодо громадян, які не надали декларації за 2015р. про доходи, отримані у вигляді «Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо» у 2015 році та на підставі службового листа управління адміністрування податків і зборів з фізичних осіб від 04.12.2018 №2368/08-01-49-07 встановлено, що платник податків ОСОБА_3 отримав дохід у сумі 622605,36 грн. від ПАТ «ОТП Банк» за ознакою доходу 126 - «Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо». Вид доходи - анулювання суми основного боргу за кредитним договором.

Олександрівським управлінням ГУ ДФС у Запорізькій області платнику податків -фізичній особі ОСОБА_3 було надіслано лист щодо необхідності надання декларації про доходи одержані за ознакою 126 «Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо» за період з 01.01.2015 по 31.12.2015. В зв'язку з ненаданням вказаного документу була проведена позапланова документальна перевірка позивача. Також зазначає, що наказ про проведення перевірки та направлення були надіслані на поштову адресу позивача завчасно. Те, що сума 622605,36 грн. є саме сумою основного боргу підтверджується листом ПАТ «ОТП Банк» від 30.10.2018 за №01-05/9-6/8208. В зв'язку з чим вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення винесено законно та обґрунтовано.

Протокольною ухвалою суду від 04.06.2019 в підготовчому засіданні оголошувалась перерва до 17.06.2019.

19.06.2019 від представника відповідача до суду надійшло клопотання, проти якого представник позивача не заперечив, про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою від 19.06.2019 підготовче засідання відкладалось до 03.07.2019.

02.07.2019 від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх.№27286), в яких він посилається на те, що наданих позивачем виписок за період з 07.03.2008 по 31.12.2010 та з 01.01.2011 по 11.04.2019 неможливо розрахувати суму основного боргу та процентів, сплачених позивачем. Надані виписки відображають лише стан платежів за певний період та не підтверджують складові кредиту. В той час як лист ПАТ «ОТП Банк» підтверджує інформацію про то, що прощена сума боргу (кредиту) в розмірі 622605,36 грн. є саме сумою основного боргу.

03.07.2019 від позивача надійшли пояснення (вх.№27537), в яких він з посиланням на практику Верховного Суду зазначає, що при проведені перевірки відповідачем не з'ясовувалось питання щодо прощення саме суми основного боргу та врахування курсової різниці.

Протокольною ухвалою від 03.07.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 16.07.2019.

16.07.2019 від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№29215) про відкладення розгляду в зв'язку з його перебуванням, в цей час, в іншому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою від 25.07.2019 в судовому засіданні оголошувалась перерва до 31.07.2019.

31.07.2019 від позивача надійшли додаткові пояснення (вх.№31648) в яких зазначено, що як йому стало відомо, повідомлення та наказ про проведення перевірки повернулись до відповідача з відміткою про неможливість вручення 04.03.2019. Тобто, вже після підписання Акту перевірки, що унеможливило надання ним документів на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що в документах отриманих від ПАТ «ОТП Банк» зазначено всю суму прощеного боргу за комісією та відсотками. Банківська установа жодним чином не може приймати рішення щодо виключення суми відсотків або комісій з оподаткованого доходу. Саме для цього контролюючим органом проводиться перевірка, за результатами якої приймається рішення про визначення суми оподаткованого доходу. В той же час, Акт, на підставі якого винесені оскаржувані повідомлення рішення містить лише формальні посилання на форму 1-ДФ направлену банком.

У судовому засіданні 31.07.2019 представник позивача наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях, представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях.

У судовому засіданні 31.07.2019 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Як встановлено з матеріалів справи, у зв'язку із надходженням до ГУ ДФС у Запорізькій області інформації щодо громадян, які не надали декларації за 2015 рік про доходи, отримані у вигляді «Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу)», відповідач листом від 21.11.2018 №10864/14/08-01-49-07 запросив позивача на протязі 15 робочих днів з дня отримання запиту з'явитись до податкового органу для надання декларації про одержані доходи (а.с. 101).

21.01.2019 відповідачем видано наказ №216 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_3» (а.с. 110).

На підставі зазначеного наказу, видано направлення від 22.01.2019 №44/898/14/08-01-13-05-05 про проведення з 15 лютого 2019 року документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_3 (а.с. 111).

На підставі пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями та на підставі наказу ГУ ДФС у Запорізькій області №216 від 21.01.2019, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, достовірності нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб за ознакою доходу «126» у 2015 році платника податків - фізичної особи ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1)

Перевірка проводилась в період з 15.02.2018 по 28.02.2018.

За результатами перевірки складено акт «Про результати невиїзної позапланової документальної перевірки платника податків - фізичної особи, який не є суб'єктом господарювання, ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, достовірності нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб за ознакою доходу «126» у 2015 році» від 07.03.2019р. №107/08-01-13-05/НОМЕР_1. (далі - Акт перевірки) (а.с. 10-12).

На другій сторінці Акту перевірки зазначено, що: «Згідно отриманої інформації щодо громадян, які не надали декларації за 2015р. про доходи та майновий стан, встановлено, що гр. ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п.НОМЕР_1) отримав дохід за ознакою «126» в сумі 622605,36 грн.

Згідно інформації відділу Державного реєстру ДФС України («Відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів») встановлено, що гр. ОСОБА_3 у 2015р. отримано дохід у сумі 622605,36 грн. від ПАТ « ОТП Банк» ) за ознакою доходу 126 - «Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу)». Вид доходи - анулювання суми основного боргу за кредитним договором.

З метою підтвердження інформації, що відображена у відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, стосовно отримання гр. ОСОБА_3 доходу у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) протягом 2015року в сумі 622605,36 грн., ГУ ДФС у Запорізькій області направлено лист від 01.10.2018р. №32832/10/08-01-49-07 на адресу ПАТ «ОТП Банк».

ПАТ «ОТП Банк» листом від 30.10.2018р. № 01-05/9-6/8208 надано підтвердження інформації про суми виплачених (нарахованих) доходів за ознакою «126» в сумі 622605,36 грн гр.ОСОБА_3 у вигляді основної суми боргу (кредиту) анульований кредитором за його самостійним рішенням з врученням боржнику відповідного повідомлення про анулювання (прощення) боргу згідно вимог підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 Податкового Кодексу України» (а.с. 10 зворотній бік).

Відповідно до висновків Акту перевірки, позаплановою невиїзною перевіркою, встановлено порушення :

- пп. «д» 164.2.17 пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), в результаті донараховано військового збору за 2015 рік у сумі 9329,95 грн.;

- пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.179.1, пп.179.7 ст.179 ПКУ не надано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015р.;

- пп. «д» 164.2.17 пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 ПКУ, в результаті донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік у сумі 123790,27 грн. (а.с.12).

20.03.2019 позивачем були подані заперечення на Акт перевірки (а.с. 15-17).

29.03.2019 відповідачем була надана відповідь за №6101/14/08-01-13-05-09, згідно з якою висновки Акту перевірки визнано правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства (а.с. 18-19).

На підставі Акту перевірки, після розгляду заперечень прийняті податкові повідомлення - рішення:

№ від 03.04.2019 на загальну суму податку на доходи фізичних осіб (код платежу 11010500) 154737,84 грн., у т.ч. податок в сумі 123790,27 грн., штрафна санкція в сумі 30947,57 грн. (а.с.22);

№ від 03.04.2019 на загальну суму військового збору (код платежу 11011001) 11662,44 грн., у т.ч. основний платіж в сумі 9329,95 грн., штрафна санкція в сумі 2332,49 грн. (а.с. 21);

№ від 03.04.2019 по податку на доходи фізичних осіб (код платежу 11010500) штрафна санкція в сумі 170,00 грн. (а.с.94).

Не погодившись податковими повідомленнями-рішеннями від 03.04.2018 № та №, позивачем звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних обставин.

Щодо правомірності проведення перевірки.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до положень підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Порядок проведення контролюючими органами документальних позапланових перевірок та підстави для їх призначення врегульовано статтею 78 ПК України.

Зокрема, згідно з підпунктами 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі:

- отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (підпункт 78.1.1);

- виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (підпункт 78.1.4).

Пунктом 78.4 статті 78 ПК України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Зі змісту наведених вище норм вбачається, що отримана контролюючим органом податкова інформація, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та виявлена контролюючим органом недостовірність даних, що містяться у поданих платником податків податкових деклараціях, може бути підставою для призначення позапланової перевірки платника податків лише у випадку, коли сумніви, які виникли у податкового органу, не усунуті наданими поясненнями з документальним підтвердженням.

Отже, передувати прийняттю контролюючим органом наказу про проведення перевірки має бути, зокрема, відповідний письмовий запит контролюючого органу про надання пояснень та їх документального підтвердження і невиконання такого запиту платником податків.

Правовідносини з приводу підстав та організації направлення такого запиту і надання на нього відповіді врегульовані пунктом 73.3 статті 73 ПК України.

Так, відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності, зокрема, таких підстав: за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

Як вбачається з матеріалів справи, лист (запит) від 21.11.2018 №10864/14/08-01-49-07, було направлено відповідачем на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням - 21.11.2018. Проте відповідачем не надано доказів щодо отримання позивачем запиту за 15 робочих днів до винесення наказу про призначення перевірки. Також не надано доказів щодо дати повернення запиту на адресу податкового органу (у разі його невручення позивачеві). Копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, надана відповідачем, не містить жодної інформації щодо дати вручення запиту позивачу та/або дати його повернення на адресу податкового органу.

Щодо дотримання відповідачем вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова (п.79.3 ст.79 ПК України).

Отже, як вбачається з вищезазначених норм, присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, а відтак, з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення шляхом вручення під розписку або надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Разом з тим, за правилами пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

При цьому, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

У матеріалах справи наявні докази направлення, 24.01.2019, на адресу позивача, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки та письмового повідомлення, але відсутні докази їх вручення позивачу (а.с. 113-114). Проте відсутні докази того, що на час призначення перевірки до податкового органу повернулись наказ та направлення з зазначенням причин їх невручення. Тобто перевірка була проведена за відсутності відомостей щодо належного повідомлення позивача про неї або наявності інформації щодо причин невручення вищезазначених документів. Доказів іншого відповідачем не надано.

За таких обставин суд вважає, що перевірка була призначена безпідставно та незаконно, що в свою чергу тягне за собою незаконність прийнятих на підставі Акту перевірки рішень.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі №1570/7146/12, від 09 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17, від 18 липня 2019 року у справі №0440/5993/18 та інших.

Щодо обґрунтованості висновків Акту перевірки, а отже і правомірності винесення спірних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.

Згідно з пп. 163.1.1 та 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв'язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Також Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII підрозділ 1 розділу ХХ ПК України доповнено п.8 згідно з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Аналіз наведених норм права з урахуванням змін, дає підстави для висновку, що анульовані кредитором суми процентів, пені, комісії тощо, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Аналогічні висновки викладені Верховним Суд у постанові від 10 травня 2018 року по справі №802/142/17-а (адміністративне провадження №К/9901/35810/18), у постанові від 24 січня 2019 року по справі №810/4200/16 (адміністративне провадження №К/9901/36398/18).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що висновок податкового органу щодо отримання позивачем доходу (додаткового блага) в розмірі 622605,36 грн. ґрунтується виключно на листі ПАТ «ОТП Банк» від 30.10.2018 за №01-05/9-6/8208. Посилання на інші джерела та докази Акт перевірки не містить. Тобто під час проведенні перевірки відповідачем не досліджувались рішення про списання простроченої заборгованості позивачу, розшифровка суми, у тому числі із зазначенням сум з яких складається прощений борг (тіло кредиту, проценти за користуванням тілом кредиту, пеня, штраф, тощо). Також не встановлювалось наявність або відсутність прощеної (анульованої) кредитором різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року.

Що стосується листа ПАТ «ОТП Банк» від 30.10.2018 за №01-05/9-6/8208, то в ньому зазначено наступне: «Банк підтверджує інформацію податковому розрахунку за формою 1-ДФ про дохід, отриманий платником і додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), встановленого пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Кодексу та у вигляді процентів комісії та/або штрафів (пені) прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності виконання вимог, встановлених пп. «д» пп.165.1.55 п.165.1 ст.165 Кодексу» (а.с. 108-109).

Тобто у зазначеному листі не йдеться про прощення тільки основної суми боргу, а зазначено ще: проценти комісії, штрафи, пеня.

Отже твердження відповідача про списання (анулювання) тільки основного боргу є хибним та ґрунтується виключно на припущеннях. При проведенні перевірки дане питання ним не досліджувалось. Докази іншого в матеріалах справи відсутні

Також в Акті перевірки відсутні посилання на інші докази, які б підтверджували зроблені в Акті висновки.

Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «Смирнов проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в адміністративній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КАС України. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в адміністративному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до принципу V, викладеного у Рекомендації № (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів», ухваленій Комітетом Міністрів Ради Європи на 518 засіданні заступників міністрів 13.10.1994 року, судді, зокрема, зобов'язані проводити справу неупереджено, спираючись на власну оцінку фактів та власне тлумачення закону; забезпечити, щоб кожна сторона мала однакові можливості бути заслуханою, і щоб процедурні права кожної із сторін дотримувались відповідно до положень Конвенції про захист прав та основних свобод людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень (ППР), а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області від 03.04.2019 № та №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, р.н.о.к.п.п НОМЕР_1) судові витрати у сумі сплаченого судового збору - 2315,79 грн. (дві тисячі триста п'ятнадцять гривень 79 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено 04.10.2019 року.

Суддя Р.В. Кисіль