Справа № 300/910/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8213/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року (судді Грицюка П.П., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 11 год. 32 хв. в м. Івано-Франківськ повний текст рішення складено 21.06.2019) у справі №300/910/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №ІФ636/1666/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 11.04.2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 . 24.04.2019 звернувся в суд з позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.04.2019 року за №ІФ636/1666/АВ/П/ПТ/ТД.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Управління Держпраці в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що ФОП ОСОБА_1 . допустив громадянку ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, яка у своїх поясненнях вказала про проходження стажування у позивача 15.03.2019, також під час інспекційного відвідування жодних договорів про стажування на посаду комплектувальника між позивачем та громадянкою ОСОБА_2 не надано.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому викладені запереченні щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Карпаш Г. В. апеляційну скаргу підтримала з підстав зазначених у скарзі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Представник позивача ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечила, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 12.03.2019 до Управління Держпраці з Урядової гарячої лінії надійшло звернення громадянки ОСОБА_4 , в якому зазначалося, що ФОП ОСОБА_1 порушує її трудові права, а саме: відмовляється виплачувати кошти за листами тимчасової непрацездатності з 13.02.2019 року по 11.03.2019 року.

14.03.2019 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області надійшов телефонний дзвінок щодо неоформлених трудових відносин з найманим працівником у ФОП ОСОБА_1 , який здійснює свою підприємницьку діяльність в продовольчому магазині, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дані обставини відповідач підтверджує службовою запискою головного державного інспектора Білоголовського О.І .

На підставі наказу від 14.03.2019 №396-Д відповідачем видано направлення від 14.03.2019 №04-13/15-10/1911, яке вручено особисто позивачу 15.03.2019.

Також, 15.03.2019 інспектором праці Білоголовським О.І. складено та вручено позивачу вимогу про надання/поновлення документів №1Ф636/1666/ПД, якою ФОП ОСОБА_1 . зобов`язано надати документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування у строк до 15 год. 30 хв., яку позивач отримав 15.03.2019, що підтверджується його підписом.

Посадовими особами управління Держпраці в період з 15.03.2019 по 18.03.2019 проведено інспекційне відвідування у ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог законодавства про працю. За результатами проведеного інспекційного відвідування виявлені порушення законодавства про працю та складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 18.03.2019 № ІФ636/1666/АВ. Так, серед інших виявлених порушень, що стосуються працівника ОСОБА_4 , які судом не досліджуються, оскільки не є предметом оскарження, в розділі III Акта інспекційного відвідування зафіксовані допущені ФОП ОСОБА_1 порушення частини 3 статті 24 КЗпП України, відповідно до вимог якої працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В ході інспекційного відвідування 15.03.2019 року за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 ) встановлено, що станом на 15 год. 02 хв. на робочому місці перебувала ОСОБА_2 .

Також, відповідачем встановлено порушення вимог статті 253 КЗпП України. Зокрема, в акті зазначено, що особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Однак, інспекційним відвідуванням у ФОП ОСОБА_1 встановлено, що ним допущено до виконання обов`язків продавця без укладення трудового договору ОСОБА_2 . Таким чином, позивач не забезпечив право ОСОБА_2 на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з наданим поясненням ОСОБА_2 від 15.03.2019 встановлено, що ОСОБА_2 стажується у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . У поясненні ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) зазначено, що дана особа стажується на посаду продавця з 11.03.2019 року (магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»). Нею зазначено, що трудовий договір не укладала, заробітну плату не отримувала. Стажується з 08:00 по 19:00 год.

18.03.2019 інспектором праці, що здійснював інспекційне відвідування, складено протокол про адміністративне правопорушення № ІФ636/1666/АВ/П/ПТ, який надіслано на розгляд Івано-Франківського міського суду.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.05.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Судом встановлено, що позивач відмовився підписувати Акт інспекційного відвідування від 18.03.2019 року № ІФ636/1666/АВ, в зв`язку із чим примірники акта та протоколу направлено об`єкту відвідування для підпису рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення 19.03.2019 року, яке вручено адресату 22.03.2019 року.

Факт отримання ОСОБА_1 вказаних акта та протоколу підтверджується і тим, що 26.03.2019 року позивачем подані зауваження до Акта від 18.03.2019 року № ІФ636/1666/АВ.

На зауваження до даного акта інспекційного відвідування 28.03.2019 року головним державним інспектором праці Білоголовський О.І. надано відповідь, якою у задоволенні зауважень відмовлено у зв`язку з їх недостатньою обґрунтованістю.

Крім того, 28.03.2019 ФОП ОСОБА_1 внесено припис про усунення виявлених порушень від 28.03.2019 року № ІФ636/1666/АВ/П.

Встановлено, що два примірники припису та відповідь на заперечення, у зв`язку з неможливістю особистого вручення позивачу, направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу об`єкта відвідування та вручено особисто позивачу 29.03.2019.

08.04.2019 на адресу Управління Держпраці в Івано-Франківській області ФОП ОСОБА_1 подано відповідь про виконання припису від 28.03.2019 року № ІФ636/1666/АВ/П. До даної відповіді позивачем долучені підтверджуючі документи, які свідчили про те, що пункти припису виконані та виявлені порушення усунуті в строк зазначений у приписі.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 виконав припис про усунення виявлених порушень № ІФ636/1666/АВ/П від 28.03.2019 року повністю та у встановлений строк, що представниками сторін не заперечується.

За результатами розгляду матеріалів інспекційного відвідування заступником начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 27.03.2019 року № ІФ636/1 666/АВ/П/ГП/ТД.

При цьому, листом від 01.04.2019 № 05-07/15-10/2376 позивача повідомлено про призначений на 11.04.2019 об 11 год. 00 хв. розгляд справи про накладення фінансових санкцій відповідно до ст. 265 КЗпП України за порушення законодавства про працю, яке направлено рекомендованим листом на поштову адресу місця реєстрації ФОП ОСОБА_1 Дане повідомлення повернулося 06.05.2019р. на адресу відповідача у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання. Суд констатує, що повідомлення позивачу надіслано 02.04.2019 року на адресу, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а фактичне неотримання цього рішення адресатом не залежить від відправника та не може свідчити про протиправність оскаржуваного рішення.

Встановлено, що позивач 11.04.2019 року на розгляд справи не прибув, свого уповноваженого представника не направив, тому, за результатами розгляду справи про накладення штрафу, відповідно до п. 2 Порядку № 509, на підставі акта інспекційного відвідування від 18.03.2019 року № 636/1666/АВ та доданих до нього матеріалів, за порушення законодавства про працю, а саме: ч. 3 ст. 24 КЗпП України, ст. 253 КЗпП України, відповідальність за які передбачена абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, заступником начальника Управління Держпраці винесено постанову від 11.04.2019 року № ІФ636/1666/АВ/П/ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 в розмірі 125 190 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що за допуск фізичних осіб до роботи без оформлення трудового договору ФОП ОСОБА_1 уже притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.05.2019 року. Застосоване стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн ФОП ОСОБА_1 . 27.12.2018 року сплатив відповідно до квитанції № 12-2068К. Накладення на нього штрафу за те саме правопорушення такою ж постановою Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 11.04.2019 року №ІФ636/1666/АВ/П/ПТ/ТД-ФС є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням ст.61 Конституції України.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підпункт 6 пункту 4 Положення №96 встановлює, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно підпунктів 5, 5-1 пункту 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці, безперешкодно, без попереднього повідомлення проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень юридичних осіб (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичних осіб, які використовують найману працю.

Пункт 7 Положення №96 вказує, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Стаття 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V (далі - Закон №877-V): державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Стаття 2 Закону №877-V вказує, що заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації. Зазначені у цій частині органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Згідно частини 4 статті 4 Закону №877-V виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності.

Частина 8 статті 4 Закону №877-V: органи державного нагляду (контролю) та суб`єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу.

Частина 1 статті 6 Закону №877-V вказує, що під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Частина 2 статті 6 Закону №877-V встановлює, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Частина 5 статті 7 Закону №877-V встановлює, що перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення). Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання. Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Згідно частини 6 статті 7 Закону №877-V в останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до статті 24 КзпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Частиною 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до частини першої статті 259 КЗпП України Кабінет Міністрів України постановою від 26.04.2017 № 295 затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 295 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю, за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (пункт 19 Порядку № 295).

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування (пункт 20 Порядку № 295).

Пунктом 21 Порядку № 295 визначено, що якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 23, 24 Порядку № 295 припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (пункт 27 Порядку № 295).

У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються (пункт 28 Порядку № 295).

Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (пункт 29 Порядку № 295).

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок № 509 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до матеріалів справи колегія суддів встановила, що постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 14.04.2019 за №ІФ636/1666/АВ/П/ПТ/ТД встановлено порушення позивачем вимог частини 3 статті 24 КЗпП України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх, як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

В Акті інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 18.03.2019 № ІФ636/1666/АВ. зафіксоване допущене ФОП ОСОБА_1 порушення частини 3 статті 24 КЗпП України, відповідно до вимог якої працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В ході інспекційного відвідування 15.03.2019 за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 ) встановлено, що станом на 15 год. 02 хв. на робочому місці перебувала ОСОБА_2 .

Також, відповідачем встановлено порушення вимог статті 253 КЗпП України. Зокрема, в акті зазначено, що особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Однак, інспекційним відвідуванням у ФОП ОСОБА_1 встановлено, що ним допущено до виконання обов`язків продавця без укладення трудового договору ОСОБА_2 . Таким чином, позивач не забезпечив право ОСОБА_2 на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відтак, як згадувалось вище спірною обставиною у справі є факт допуску позивачем до роботи ОСОБА_2 без укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті інспекційного відвідування та доведений належними доказами.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пункті 45 рішення в справі «Бочаров проти України», пункті 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пункті 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Обґрунтовуючи правомірність прийнятої постанови про застосування штрафу, відповідач виходив з правомірності висновків акту перевірки щодо допуску позивачем працівників до роботи без належного оформлення трудового договору, пояснень ОСОБА_2 .

Згідно з наданим поясненням ОСОБА_2 від 15.03.2019 встановлено, що ОСОБА_2 стажується у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . У поясненні ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) зазначено, що дана особа стажується на посаду продавця з 11.03.2019 року (магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1»). Нею зазначено, що трудовий договір не укладала, заробітну плату не отримувала. Стажується з 08:00 по 19:00 год.

Суд констатує, що жодних договорів про стажування на посаду продавця між позивачем та громадянкою ОСОБА_2 не надано у ході інспекційного відвідування. Доводи позивача про те, що договір стажування був в наявності під час інспекційного відвідування на робочому місці не відповідає дійсності та спростовується тим, що позивач не надав його на вимогу інспектора праці 15.03.2019 року. Крім того, договір стажування №01/19 від 14.03.2019 року наданий інспектору праці додатком до заперечення на акт інспекційного відвідування №ІФ636/1666/АВ від 18.03.2019 року. Наявність договору стажування під час інспекційного відвідування спростовується і тим, що у поясненні громадянка ОСОБА_2 зазначила, що стажується у позивача з 11.03.2019 року, а в договорі, який надано до зауваження на акт вказано початок стажування 14.03.2019 року.

18.03.2019 інспектором праці, що здійснював інспекційне відвідування, складено протокол про адміністративне правопорушення № ІФ636/1666/АВ/П/ПТ, який надіслано на розгляд Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.05.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 3 статті 41 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн., рішення набрало законної сили, що не заперечується сторонами у судовому засіданні апеляційного суду.

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, про порушення конституційний принцип неможливості двічі притягнення до одного виду відповідальності за те саме правопорушення, оскільки постанова за № ІФ636/1666/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 11.04.2019 про накладення штрафу у розмірі 125190 грн передувала ухваленню постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.05.2019 у справі № 344/5709/19 провадження №3/344/2105/19 про адміністративне правопорушення, а тому суд вважає, що саме ухвалюючи постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.05.2019 котрою визнано винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 3 статті 41 КУпАП можна трактувати, як повторне притягнення до одного виду відповідальності за те саме правопорушення.

Відтак колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем надано суду достатньо доказів, котрі б свідчили про недотримання позивачем норм КЗпП України, а саме допуску до роботи працівника без укладання трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, внаслідок чого його рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволенні даного позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області - задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі №300/910/19 - скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №ІФ636/1666/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 11.04.2019 року - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 07.10.2019