Справа № 826/10207/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати оформлене у вигляді наряду № 13975/23.0/32-17 від 29.12.2017 рішення Міністерства юстиції України, яким його направлено із Харківської установи виконання покарань (№ 27) до Житомирської установи покарань (№ 8) для подальшого відбування покарання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вирок відносно нього не набрав законної сили, отже у відповідача були відсутні підстави для виконання такого вироку та відповідно переведення до іншої установи виконання покарань.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому суд виходив з того, що вирок Сімферопольського районного суду АР Крим від 09.12.2013 в справі № 118/8398/12, яким позивача засуджено до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, набрав законної сили 14.11.2017 та є підставою для виконання і відбування покарання.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Свої доводи обґрунтовує тим, що ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2018 року скасовано ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року, якою закрито апеляційне провадження на вирок Сімферопольського районного суду АР Крим від 09.12.2013, та з якою судом пов`язано набрання цим вироком законної сили. Таким чином, за умови ненабрання вироком законної сили, рішення відповідача щодо виконання такого вироку є протиправним.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, при цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 був засуджений 09.12.2013 Сімферопольським районним судом АР Крим за ч. 3 ст. 8, п.п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 28, п.п. 3, 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Стосовно нього судом було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і з 12.09.2011 він перебував у слідчому ізоляторі м. Сімферополя.

У грудні 2013 року, позивач оскаржив зазначений вирок в апеляційному порядку та вироком Верховного суду Республіки Крим 19.05.2016 залишено в силі покарання у вигляді позбавлення волі зі зменшенням його терміну.

Через тимчасову окупацію Кримського півострова, 17.03.2017 на реалізацію домовленостей, досягнутих між омбудсменами двох держав, ОСОБА_1 було передано від Російської Федерації в установу виконання покарань України та переміщено до міста Харкова, де він утримувався в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 27.

Рішенням комісії державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, оформленим протоколом № 52 від 27.12.2017, позивачеві визначена колонія максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу.

19.01.2018 на підставі наряду Міністерства юстиції України № 13975/23.0/32-17 від 29.12.2017 позивач прибув до державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№8)».

Вважаючи, що рішення щодо його переведення до іншої установи відбування покарань прийнято без достатніх на те правових підстав, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, переведення позивача здійснено відповідачем правомірно, оскільки, на момент переведення була наявна інформація про набрання вироком законної сили.

З даного приводу колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, згідно частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Відповідно до частини 2 статті 7 КВК України, засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (ч. 4 ст. 7 КВК України).

Відповідно до статті 93 КВК України засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого. Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 27 лютого 2017 року № 680/5 затверджено Положення про центральну, міжрегіональну комісії та комісію слідчого ізолятора з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, ті їх переведення, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2017 року за № 266/30134 (далі - Положення № 266/30134).

Пунктом 2 Розділу I Положення № 266/30134 передбачено, що Комісії у своїй діяльності керуються Конституцією і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства юстиції України, а також Положенням про визначення виду колонії.

Відповідно до п. 3 розділу I Положення № 266/30134 центральна комісія - колегіальний орган, що утворюється у Міністерстві юстиції України, який розглядає скарги на рішення міжрегіональних комісій, здійснює направлення для відбування покарання окремо визначених осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту чи обмеження волі, їх переведення для відбування покарання з однієї установи виконання покарань до іншої.

Центральна комісія, в контексті приписів п. 2 розділу II Положення № 266/30134, утворюється Міністром юстиції України у кількості не менше дев`яти осіб. До складу центральної комісії обов`язково входять заступник Міністра юстиції України, на якого згідно з розподілом обов`язків покладено координацію та контроль за діяльністю Державної кримінально-виконавчої служби, директор Департаменту Державної кримінально-виконавчої служби України, керівники підрозділів, які здійснюють організацію оперативної роботи, медичного забезпечення, контролю за виконанням судових рішень.

Основними завданнями центральної комісії є, зокрема, розгляд питань про переведення засуджених з однієї установи виконання покарань до іншої за межами зони діяльності одного міжрегіонального управління згідно з вимогами статей 57, 93 КВК України.

В свою чергу, зона діяльності міжрегіонального управління - адміністративно-територіальні одиниці, на територію яких поширюються повноваження відповідного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (далі - міжрегіональне управління) (п. 3 розділу I Положення № 266/30134).

Пунктами 1, 2, 5 розділу IV Положення № 266/30134 встановлено, що у своїй діяльності комісії керуються Конституцією України та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та Законів України, актами Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, іншими актами законодавства, Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, вироком суду, а також цим Положенням та матеріалами про особу засудженого.

Формою роботи комісій є засідання. Засідання скликаються залежно від потреби прийняття рішення, надходження заяв, скарг, запитів, але не рідше одного разу на місяць та не пізніше ніж протягом 30 днів з дня надходження звернення.

Міжрегіональна та центральна комісії мають право залучати спеціалістів органів, установ виконання покарань, СІЗО та інших установ для розгляду і вирішення питань, що належать до їх компетенції.

Рішення комісій оформлюються протоколами, які підписуються усіма присутніми на засіданні членами комісії.

Матеріали засідання комісії формуються в облікові справи, які прошиваються, а сторінки нумеруються. Облікова справа обов`язково має містити протокол засідання комісії та документи, що стосуються прийнятих на засіданні рішень (п. 3 розділу VI Положення № 266/30134).

Про прийняте комісією рішення уповноваженим органам, установам чи заінтересованим особам надається витяг з протоколу засідання комісії (додаток 3), а засудженому - оголошується під підпис (п. 4 розділу VI Положення № 266/30134).

Контроль за діяльністю міжрегіональної комісії покладається на керівника міжрегіонального управління (п. 2 розділу VIІ Положення № 266/30134).

В той же час, порядок переведення засуджених врегульовано Положенням про визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 лютого 2017 року № 680/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2017 року № 265/30133 (далі - Положення № 266/30133)

Зокрема, п. 5 розділу ІV Положення № 266/30133 передбачено, що зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральною комісією за поданням адміністрації виправної колонії щодо зміни умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки, погодженим керівником міжрегіонального управління.

Таким чином, питання переведення засудженого до іншої установи виконання покарань належить виключно до повноважень відповідної комісії слідчих ізоляторів, міжрегіональних та центральної комісій Міністерства юстиції України.

Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 13 вересня 2019 року № 460/2617/18.

Разом з тим, статтею 539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку.

Так, частина дев`ята зазначеної статті передбачає, що розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 13-1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Частина друга статті 11 КВК України визначає, що установами виконання покарань є: арештні доми, кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи (далі - виховні колонії), слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку позивачеві визначена колонія максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу саме рішенням комісії державної установи «Харківська установа виконання покарань (№27)» з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, оформленим протоколом № 52 від 27.12.2017.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 затверджено Положення про Міністерство юстиції України (далі - Положення), відповідно до якого Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, зокрема, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

Згідно з пунктом 3 вказаного Положення основними завданнями Мін`юсту, серед іншого, є: забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації; забезпечення формування системи наглядових, соціальних, виховних та профілактичних заходів, які застосовуються до засуджених та осіб, узятих під варту; контроль за дотриманням прав людини і громадянина, вимог законодавства щодо виконання і відбування кримінальних покарань, реалізацією законних прав та інтересів засуджених та осіб, узятих під варту.

Відповідно до підпункту 958 пункту 4 Положення Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань визначає вид установи виконання покарань, у якій відбуватимуть покарання засуджені до позбавлення волі, здійснює розподіл, переводить їх та осіб, узятих під варту, з однієї установи до іншої.

Згідно з пунктом 7 вказаного Положення Мін`юст здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи Мін`юсту.

Відповідно до п. 3 розділу I Положення № 266/30133, наряд - рішення, що видається підрозділом по контролю за виконанням судових рішень для направлення особи (осіб), засудженої(их) до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту чи обмеження волі, яка (які) підлягає(ють) направленню до установи виконання покарань або переведенню для відбування покарання з однієї установи виконання покарань до іншої.

За приписами п. 5, 6, 7, 8, 10 розділу ІІI Положення № 266/30133, за нарядами підрозділу Міністерства юстиції України, який здійснює контроль за виконанням судових рішень, направляються:

особи, засуджені до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, розмістити яких немає змоги через відсутність достатньої кількості місць у виправних колоніях чи секторах визначеного рівня безпеки у зоні діяльності міжрегіонального управління або місць для окремого розміщення осіб, яких засуджено за одним вироком суду;

особи, які до засудження постійно проживали за межами адміністративно-територіальної одиниці, де вони вчинили злочин, та мають постійні соціальні зв`язки з близькими родичами та членами сім`ї за межами зони діяльності міжрегіонального управління;

засуджені іноземці, громадянство яких документально підтверджено (національний паспорт, паспортний документ, довідка з дипломатичного представництва, запис у судовому рішенні), незалежно від наявності у зоні діяльності міжрегіонального управління установ відповідного рівня безпеки;

засуджені особи, які передані на територію України з інших держав для подальшого відбування покарання, незалежно від наявності в зоні діяльності міжрегіонального управління установ виконання покарань відповідного рівня безпеки;

Запит на наряд щодо направлення засуджених до установ виконання покарань підписується керівником підрозділу, який здійснює контроль за виконанням судових рішень, та начальником слідчого ізолятора і скеровується до підрозділу міжрегіонального управління, який здійснює контроль за виконанням судових рішень. До запиту додається протокол комісії СІЗО про визначення засудженому установи виконання покарань.

Запит на наряд та матеріали, необхідні для розгляду питань, визначених пунктом 5 цього розділу, скеровуються до Міністерства юстиції України підрозділом міжрегіонального управління, який здійснює контроль за виконанням судових рішень, не пізніше одного робочого дня з дати прийняття рішення комісією СІЗО. Запит підписується керівником цього підрозділу та керівником міжрегіонального управління чи його заступником. До запиту додається копія протоколу комісії СІЗО про визначення засудженому установи виконання покарань.

Наряди на запити готуються підрозділом міжрегіонального управління чи Міністерства юстиції України, який здійснює контроль за виконанням судових рішень, протягом п`яти робочих днів з дати отримання відповідного запиту.

Наряд, виданий Міністерством юстиції України, підписується заступником Міністра та надсилається ініціатору запиту, а копія - до міжрегіонального управління.

Як вірно установлено судом першої інстанції, на момент прийняття рішення про переведення вирок стосовно позивача вважався таким, що набрав законної сили, отже, всі наступні дії щодо переведення останнього є правомірними.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення з`ясовані усі обставини, що мають значення для справи, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування судового рішення немає.

При цьому, посилання апелянта на ухвалу Верховного Суду від 01.11.2018, якою скасовано ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 14.11.2017, не має правового значення для даної справи, оскільки адміністративний суд оцінює дії суб`єкта владних повноважень на предмет їх правомірності на момент їх здійснення.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк