Справа № 320/2397/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2397/19 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо несплати додаткової пенсії за шкоду заподіяну його здоров`ю як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, інваліду ІІ групи в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та доплати в розмірі двох мінімальних заробітних плат, як особі що проживає на радіоактивно забрудненій території, відповідно до статей 39, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також зобов`язати провести перерахунок пенсії та здійснити такі виплати.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що він має право на обчислення та призначення державної та додаткової пенсії в розмірах, визначених статтями 39, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а відповідач протиправно ухиляється від здійснення перерахунку та доплат.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому, суд першої інстанції виходив із того, що чинне законодавство не передбачає виплати пенсії по інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та доплати в розмірі двох мінімальних заробітних плат, як особі що проживає на радіоактивно забрудненій території.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги, з посиланням на практику національних судів та Європейського суду з прав людини, позивач доводить, що підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати у бік звуження права громадян, а рівень соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має бути таким, щоб забезпечувати їм гідне життя.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Вишгородському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію по інвалідності 2 групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1категорії.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії КИО-1 № 0415954 від 22.11.2012 позивачу з 16.11.2012 довічно встановлено другу групу інвалідності через захворювання, пов`язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

02 січня 2019 року позивач звернувся до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою, в якій просив призначити та обчислювати йому державну пенсію виходячи з 8 мінімальних пенсій за віком, додаткову пенсію, з урахуванням 75% мінімальної пенсії за віком та доплати за проживання на території радіоактивного забруднення території в розмірі 2 мінімальних заробітних плат згідно ст. 39, 50, 54, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 06.03.2019 № 708/06-07 пенсійний орган відмовив у проведенні перерахунку позивачеві з посиланням на те, що у випадку такого перерахунку відповідно до діючих норм законодавства розмір його пенсії буде меншим.

Вважаючи таку відмову протиправною та такою, що порушує його право на одержання пенсійних виплат в належному розмірі, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях відповідача як суб`єкта владних повноважень відсутні ознаки протиправності, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII), пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За змістом п. 4 ст. 54 Закону № 796-XII (в редакції від 9 липня 2007 року, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008), в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по ІІ групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

У відповідності до ч. 1 ст. 50 Закону № 796-XII, особам, віднесеним до І категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірах: інвалідам ІІ групи - 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України.

Іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, який набув чинності 01 січня 2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення БК України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Із набуттям чинності Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, ст.ст. 50, 54 Закону № 796-XII.

Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який і застосовував відповідач при нарахуванні та виплаті пенсії позивачу.

Також слід зазначити, що рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012, визначено, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в п.п. 2, 3 ст. 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, розмір і порядок отримання соціальних виплат за ст.ст. 50, 54 Закону № 796-XII визначається Кабінетом Міністрів України, про о вірно зазначив суд першої інстанції.

Слід зазначити, що відповідно до пп. 2 п. 11 Порядку № 1210 мінімальний розмір пенсії становить: для інших осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: осіб з інвалідністю II групи - 125 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня 2012 року.

Пунктом 13 Порядку № 1210 обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у розмірі, зокрема, особам, що належать до категорії І з числа інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, інвалідам ІІ групи - 227,76 грн.

Відповідно до п. 15, 15-1 Порядку № 1210 обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підвищення пенсій непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, передбачене статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", здійснюється в таких розмірах, зокрема, особам, що проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю, - 5,2 грн.

Як вбачається з листа відповідача від 06.03.2019 № 708/06-07, розмір пенсії позивача становить 2 731, 83 грн. Отже, розмір пенсії позивача є вищим, ніж мінімально встановлений Порядком № 1210.

Виходячи з висновків Конституційного Суду України, наведених у рішенні від 03.10.1997 по справі за № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України), норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинні застосовуватись до спірних правовідносин зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-ІІІ.

Отже, норми ст. 54 Закону № 796-ХІІ в редакції від 01.07.1992 згідно із Законом № 2532-ХІІ від 01.07.1992, якими було встановлено кратні розміри основної (державної) пенсії від мінімальної заробітної плати (7, 5, 3 мінімальних заробітних плат для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, та 4, 3 або 2 мінімальних заробітних плати для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою), та норми Закону № 796-ХІІ в редакції від 17.06.1993 згідно із Законом № 3285-ХІІ, якими було встановлено кратні розмір пенсії від мінімальної пенсії за віком (10, 8 або 6 мінімальних пенсій за віком), втратили чинність, а тому не можуть визначати розмір пенсії позивача за період з 02.01.2019.

Враховуючи той факт, що відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, тому він не мав підстав здійснювати позивачу перерахунок пенсії на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Отже, в період з 01.01.2015 норми і положення ст.cт.50, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а відтак, при визначенні розміру пенсій позивачу в період з 02.01.2019 застосуванню підлягає постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210.

Тобто, не застосування до спірних відносин положень статей 50, 54 Закону в редакції згідно з Законом від 28.12.2014 № 76-ІІІ та Порядку № 1210 в даному випадку не є підставою для визнання неправомірними дій відповідача при обчисленні розміру пенсії позивача.

Судом апеляційної інстанції також враховується, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див., рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст.1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (див. рішення у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії»).

Вирішуючи, чи було дотримано цієї вимоги, Суд виходить із того, що держава має широку свободу розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети певного закону. Суд обов`язково визначає, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом особи на «мирне володіння майном» у розумінні першого речення ст.1 Першого протоколу (див. рішення у справі «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія»).

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач відмовляючи у проведенні перерахунку пенсії позивача в розмірі, встановленому Порядком № 1210, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом № 796-ХІІ в редакції згідно з Законом від 28.12.2014 № 76-ІІІ, з дотриманням вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому відсутні підстави для визнання дій відповідача протиправними. Позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити позивачеві перерахунок та провести відповідні виплати державної та додаткової пенсій в розмірі, кратному від мінімальної пенсії за віком з 02.01.2019 задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, адже оскаржуване рішення суд першої інстанції постановив з дотриманням норм матеріального та процесуального права, викладені у скарзі міркування та твердження не спростовують правильності висновків суду.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк