Справа № 620/2294/19
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2294/19 Суддя першої інстанції: Лобан Д.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бєлової Л.В. та Кузьмишиної О.М.,

при секретарі - Кузик О.С.,

за участю:

представника позивача: - Тертичного П.Ю.,

представників відповідача: - Горлова Є.С.,

- Стахова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року позивач Військова частина НОМЕР_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та стягнення заборгованості, в якому просив суд :

- визнати протиправними дії ОСОБА_1 щодо не виплати залишку заборгованості за збитки, нанесені державі;

- стягнути з ОСОБА_1 залишок заборгованості за збитки, нанесені державі, в розмірі 182480,08 (сто вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят гривень 08 копійок);

- визначити суму яку ОСОБА_1 повинен сплачувати щомісячно військовій частині НОМЕР_1 ;

- визначити термін до якого повинно бути сплачено залишок заборгованості за збитки, нанесені державі.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року адміністративний позов повернуто позивачу.

Не погоджуюсь із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 та прийняти рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду, зобов`язати Чернігівський окружний адміністративний суд прийняти до розгляду адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 .

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

23 вересня 2019 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх. № 34505, ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого, позивач вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивачем пропущеного місячний строк, що передбачений ч.5 ст. 122 КАС України, більше того, відповідач наголошує, що позивачем пропущено й трьохмісячний строк звернення до суду, останнім також не надано жодного доказу на підтвердження правомірності своїх доводів.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про повернення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що з наявних матеріалів справ та пояснень позивача вбачається, що про наявність порушення свого права Військова частина НОМЕР_1 достеменно була обізнана ще в 2017 році, посилання позивача на оскарження відповідачем рішення командувача ВДВ ЗСУ ОСОБА_2 № 2874 від 02.10.2017 року та наказу ТВО командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_3 № 463 від 09.11.2016 року є безпідставними, оскільки це не позбавляло права позивача на звернення до суду з цим позовом ще у 2017 - му році.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Як вбачається з витягу з наказу ТВО командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_3 № 463 від 09.11.2016 року про результати службового розслідування за фактом нестачі приладів нічного бачення, тепловізорів та коліматорних прицілів, AN/PVS-14 №745743/223255 та РУ Б-14(31) № НОМЕР_3 , військовослужбовцем ОСОБА_1 під час здійснення маршу до населеного пункту Волноваха Донецької області, на одній із зупинок було втрачено прилад нічного бачення РУ8-14(31) № НОМЕР_3 .

В апеляційній скарзі позивачем наголошено, що на час притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 стояв на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_4 , тому позивач фактично не мав можливості подати позов до суду.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, наказом 27.09.2017 року № 116 ОСОБА_1 було зараховано до військової частини НОМЕР_5 та на фінансове забезпечення НОМЕР_1 .

06.11.2017 року між військовою частиною НОМЕР_4 та НОМЕР_1 було складено акт приймання передачі заборгованості щодо ОСОБА_1 .

05.12.2017 року ОСОБА_1 звільнився із військової служби та відрахування припинились, а добровільно сплачувати позивач відмовляється.

ОСОБА_1 звертався до Житомирського окружного адміністративного суду про скасування рішення Командувача ВДВ ЗСУ ОСОБА_2 №2874 від 02.10.2017 року та зобов`язання скасувати наказ ТВО командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 Цюренка А.М. № 463 від 09.11.2016 р.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.01.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 січня 2018 року залишено без змін.

Військова частина НОМЕР_6 вважала, що якщо ОСОБА_1 звільнений з лав Збройних Сил України та не перебуває на посаді публічної служби, то військова частина НОМЕР_1 повинна подати позов до суду загальної юрисдикції, а не до суду адміністративної юрисдикції. Після чого військовою частиною НОМЕР_1 27 серпня 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира було подано цивільний позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 29 серпня 2018 року у справі № 296/8645/18 було ухвалено передати справу на розгляд до Городнянського районного суду Чернігівської області.

Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2018 року було ухвалено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити загальне позовне провадження в цивільній справі. Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 21.02.2019 року було ухвалено закрити провадження у справі, оскільки спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

06.03.2019 року військовою частиною НОМЕР_1 було подано апеляційну скаргу на ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 21.02.2019 року.

Чернігівським апеляційним судом було винесено постанову від 15 квітня 2019 року, в якій суд постановив апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, ухвалу Городнянського районного суду Чернігівської області від 21.02.2019 року залишити без змін.

Військовою частиною НОМЕР_1 було направлено адміністративний позов до Чернігівського окружного адміністративного суду, але після перевірки судом адміністративного позову були виявлені недоліки. Після усунення недоліків військова частина НОМЕР_1 повторно направила адміністративний позов до суду.

На підставі всього вищевикладене позивач просить поновити строк звернення до суду, вважаючи, що він пропущений з поважних причин.

Проте колегія суддів не може брати такі доводи до уваги з огляду на те, що, як зазначалось день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу.
Як правомірно наголошено судом першої інстанції, за практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Так, на переконання колегії суддів позивач достеменно знав про порушення свого права в момент припинення виплат, а саме з 05.12.2017 року, останній намагався в інший спосіб стягнути заборгованість відповідача, проте це не є поважними причинами пропуску строку, відповідно до норм КАС України.

Крім того, посилання позивача на помилкове звернення з аналогічним позовом 27.08.2018 року в порядку ЦПК України та ще й з порушенням територіальної підсудності (крім предметної) є безпідставним, оскільки по - перше, не знання норм процесуальних кодексів не може бути поважною причиною пропуску строку звернення до суду, а, по - друге, навіть від постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду, на яку посилається позивач, до дати звернення до суду в порядку ЦПК України все одно був пропущений місячний строк звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

До того ж, навіть якщо рахувати строк звернення до суду з дати набрання законної сили ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 15.04.2019 року, то і від неї минуло набагато більше місяця, оскільки згідно поштового штемпелю на конверті позов подано лише 30.07.2019 року.

Посилання позивача на помилкове застосування до даних правовідносин ч.5 ст. 122 КАС України, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже спір виник у зв`язку з проходженням позивачем публічної служби, крім того сам позивач наголошував, що отримав змогу звернутися до суду лише після звільнення відповідача (до цього часу кошти списувались в безспірному порядку).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2019 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Є.Пилипенко

Судді Л.В.Бєлова

О.М.Кузьмишина

Повний текст виготовлено 01 жовтня 2019 року.