Справа № 540/386/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/386/19

Категорія: 111060000 Головуючий в 1 інстанції: Кисельова О. Й.

Час і місце ухвалення: 15:09 год., м. Херсон

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання незаконними дії посадових осіб державної фіскальної служби при нарахуванні боргу єдиного соціального внеску, штрафу, пені та скасування вимоги про застосування санкції,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому просить визнати незаконними дії посадових осіб Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області по розрахунках та застосуванню до позивача штрафних санкцій зі сплати єдиного внеску, нарахуванню пені у сумі 15819,54 грн. за період з 05.09.2006 року по 09.11.2018 року та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 09.11.2018 року № Ф-3146-54 про сплату боргу.

В обґрунтування позову зазначає, що 11.01.2019 року отримала вимогу про сплату боргу від 09.11.2018 року № Ф-3146-54 з єдиного соціального внеску у сумі 15819,54 грн. ОСОБА_1 зазначила, що добровільно не виконує вказану вимогу, у зв`язку з тим, що підприємницькою діяльністю не займається, на обліку в Генічеській ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, як приватний підприємець та платник єдиного соціального внеску не перебуває, відповідно звітів про вказану діяльність ніколи не подавала. Позивач звертає увагу про те, що ніколи самостійно не здійснювала реєстрацію ФОП.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання незаконними дій та скасування вимоги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування судового рішення у зв`язку з тим, що воно прийнято без з`ясування всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що позивачка підприємницькою діяльністю не займається, звітів про таку діяльність не подавала. При цьому зазначала, що у період реєстрації її як ФОП перебуває в трудових відносин з іншим підприємством, та була платником соціального внеску.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 зареєстрована 05.09.2006 року Генічеською районною державною адміністрацією Херсонської області, як фізична особа-підприємець за № 0002555, вид діяльності - роздрібна торгівля з лотків та на ринках (52.62.0).

07.09.2006 року ОСОБА_1 взята на облік, як платник податків Генічеською ОДПІ за № 21/07-П4447.

Відповідно до витягу з бази даних АС "Податковий блок", 07.09.2006 року позивач зареєстрована платником єдиного соціального внеску (категорія страхувальників - 211: фізичні особи-підприємці, які сплачують єдиний внесок від суми доходу, отриманого від цієї діяльності).

09.11.2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі сформовано та надіслано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3146-54, якою ОСОБА_1 станом на 31.10.2018 року визначено до сплати заборгованість з єдиного внеску у сумі 15819,54 грн.

Відповідач надав суду копію облікової картки платника податків, відповідно до якої станом на 31.10.2018 року ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець, яка проводить незалежну професійну діяльність, має недоїмку у розмірі 15819,54 грн.

06.02.2019 року № 511/ФОП/21-22-54-13-22 відповідач-2 надіслав позивачу відповідь на звернення від 17.01.2019 року, в якій зазначив про наявність у ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 18276,72 грн.

Вважаючи вимогу від 09.11.2018 року про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок з посиланням на положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», про те, що суб`єкт підприємницької діяльності, має обов`язок сплачувати єдиний соціальний внесок у строки та у розмірах, які визначено Законом, а тому прийшов до висновку, що оскаржувана вимога не підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" 2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон).

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно ст. 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно п.4 ч.1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом (ч. 1 ст. 5 Закону).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 ч.2 ст. 7 Закону №2464 встановлено, що у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 3 ст. 9 Закону №2464 встановлено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Пунктом 7 ч.1 ст. 13 Закону №2464 визначено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 25 Закону №2464 - рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція №449).

Так, положеннями п. 1 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абз. 2 п. 2 Розділу VI Інструкції №449).

За вимогами пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску до моменту припинення підприємницької діяльності. У разі невиконання обов`язку щодо своєчасності сплати єдиного внеску, органом доходів із зборів у відношення фізичної особи-підприємця - платника єдиного внеску, приймається вимога про сплату боргу недоїмки, яка є обов`язковою до виконання.

Таким чином, дії відповідача по формуванню відносно позивача податкової вимоги про сплату заборгованості з єдиного внеску здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та з додержанням інших вимог встановлених ч.2 ст. 2 КАС України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказувала, що в неї не виникає обов`язку сплачувати внесок, оскільки вона не отримує дохід (не здійснює підприємницьку діяльність) та на момент реєстрації її ФОП перебувала в трудових відносинах з іншим підприємством.

Колегія суддів не приймає до уваги вищенаведені доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774 внесено зміни до Закону №2464, що діють з 01 січня 2017 року.

Для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Для платників, зазначених у п.4 ч.1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2, 3 ч.1 ст. 7 Закону №2464).

Частиною 12 ст. 9 Закону №2464 встановлено, що єдиний внесок підлягав сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, в тому числі які, застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Відповідно до положень ч. 4 п. 1 Розділу II Інструкція №449, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Апелянтом не наведено існування обставин, визначених ч. 4 п. 1 Розділу II Інструкції.

Щодо доводів апелянта про перебування у трудових відносинах з іншими підприємствами, та сплату з її заробітної плати роботодавцями єдиного соціального внеску, колегія суддів зазначає наступне.

Платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені з урахуванням норм законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством чи за цивільно-правовими договорами (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464).

Базою нарахування єдиного внеску для зазначених платників є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються положеннями Закону про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший п. 1 ч.1ст. 7 Закону №2464).

Крім того, платниками єдиного внеску, як зазначено у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI, є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.

Отже фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як фізичні особи підприємці.

Сплата єдиного соціального внеску у такому разі не здійснюється подвійно, адже за фізичну особу підприємця, яка працює найманим працівником у юридичної особи, єдиний соціальний внесок сплачує роботодавець (утримань єдиного соціального внеску із заробітної плати немає).

Крім того, колегія суддів зазначає, що як встановлено зі змісту вимоги вона сформована відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Судова колегія зауважує, що податковим органом документальної перевірки не проводилось .

Пункт 4 Розділу VI Інструкції надає право контролюючим органам формувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

З урахуванням викладеного, наявність недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску є самостійною підставою для направлення платнику вимоги про сплату недоїмки, без проведення додаткових перевірок. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що вимога про сплату боргу є винесена у відповідності до норм чинного законодавства, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, в той час як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повний текст постанови складено та підписано 03 жовтня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова