Справа № 440/3073/19
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/3073/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якій просять:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не проведення перерахунку розміру пенсійних виплат ОСОБА_1 відповідно до норм пенсійного законодавства України;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не проведення перерахунку розміру пенсійних виплат ОСОБА_2 відповідно до норм пенсійного законодавства України;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати розмір пенсії за віком ОСОБА_1 з дати поновлення виплати - 04.12.2015, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням стажу та заробітної плати для обчислення пенсії відповідно до матеріалів пенсійної справи, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з підвищенням та індексацією пенсії відповідно до ст.ст. 27, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надбавкою до пенсії як дитині війни, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 та здійснити виплату пенсії з врахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати розмір пенсії за віком ОСОБА_2 з дати поновлення виплати - 04.12.2015 , як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням стажу та заробітної плати для обчислення пенсії відповідно до матеріалів пенсійної справи, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з підвищенням та індексацією пенсії відповідно до ст.ст. 27, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надбавкою до пенсії як дитині війни, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 та здійснити виплату пенсії з врахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам статтей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

03 вересня 2019 року від позивачів до суду надійшли документи на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю, посилаючись на те, що згідно листа Пенсійного фонду України від 17.02.2015 року № 4626/02-04 щодо виконання рішень судів про поновлення виплати пенсій в Україні особам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, якщо в судовому рішенні не вказана кінцева дата періоду, за який слід здійснювати нарахування та виплату пенсії, виплата такої пенсії здійснюється до зміни умов пенсійного забезпечення особи або зміни чи скасування норм законодавства, якими керувався суд, постановляючи своє рішення. У випадках, коли інше не зазначено у рішенні суду, пенсія поновлюється у розмірі, визначеному на дату припинення її виплати. Оскільки Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, індексація пенсій особам, що постійно проживають за межами України, не проводиться. Виходячи з вищевикладеного Управлінням відмовлено позивачам у проведенні перерахунку пенсії з 04.12.2015 року з врахуванням підвищення, індексації, надбавок та доплат передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як непрацюючим пенсіонерам та як дитині війни.

Позивачі у судове засідання не з`явилися, у прохальній частині позову просили розглянути справу за їх відсутності.

Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, а також відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується копією закордонного паспорта № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, де з 21.12.2005 року перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України, виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, де з 16.07.1996 року перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль, що підтверджується копією закордонного паспорта № НОМЕР_2 .

До січня 1995 року місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 та на даний час останні постійно проживають у державі Ізраїль.

04 грудня 2015 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявами про призначення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пенсії за віком.

Рішенням Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №381 від 09.12.2015 року та №382 від 09.12.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт їх проживання (реєстрації місця проживання) в м. Кременчуці .

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.05.2016 у справі №537/2051/16-а зобов`язано Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до поданої заяви від 04.12.2015 року.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12.05.2016 у справі №537/2311/16-а зобов`язано Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком, відповідно до поданої заяви від 04.12.2015 року.

У червні 2019 року позивачі звернулися до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявами про перерахунок пенсії позивачів із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як непрацюючим пенсіонерам та дитині війни.

Листом Кременчуцького відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №8 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12.06.2019 №111/03.11-04 ОСОБА_1 повідомлено, що пенсію з 04.12.2015 на виконання постанови Крюківського районного суду м. Кременчука від 12.05.2016 по справі №537/2051/16-а, якою зобов`язано Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити пенсію за віком, відповідно до поданої заяви. Інших зобов`язань, а саме щодо перерахунку розміру пенсії, постанова суду не містить.

Листом Кременчуцького відділу з питань призначення та перерахунку пенсій №8 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12.06.2019 №110/03.11-04 ОСОБА_2 повідомлено, що пенсію з 04.12.2015 на виконання постанови Крюківського районного суду м. Кременчука від 12.05.2016 по справі №537/2051/16-а, якою зобов`язано Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити пенсію за віком, відповідно до поданої заяви. Інших зобов`язань, а саме щодо перерахунку розміру пенсії, постанова суду не містить.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку розміру пенсійних виплат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 04.12.2015, як не працюючим пенсіонерам, з врахуванням стажу та заробітної плати для обчислення пенсії відповідно до матеріалів пенсійної справи, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з підвищенням та індексацією пенсії відповідно до ст.ст. 27, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надбавкою до пенсії як дитині війни, не здійснення осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017, позивачі звернулися до суду з позовом у даній справі.

Стаття 25 Конституції України гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (стаття 33 Конституції України).

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Право на пенсію в Україні є конституційним правом громадянина України.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Таким чином, позивач як громадянин України незалежно від проживання в Державі Ізраїль, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Отже, виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, що також передбачено в ст.46 Конституції України.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

За таких обставин, відсутність у рішенні суду, яким зобов`язано пенсійном орган призначити позивачам пенсію за віком, зобов`язання здійснювати у подальшому перерахунок вказаної пенсії у відповідності до норм пенсійного законодавства України не може бути підставою для відмови позивачам у такому перерахунку.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку розміру пенсійних виплат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до норм пенсійного законодавства України є протиправною.

Суд звертає також увагу на те, що згідно статтею 46 Конституції України, пенсія є одним із видів соціального захисту, право на яке громадянину гарантується.

Виходячи із самого визначення поняття "пенсія", щомісячні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання виплати (чи її перерахунок).

Кінцевий термін або строк, на який призначається такий вид забезпечення як пенсія не може встановлюватись, бо це суперечить самому визначенню та суті таким виплатам.

Відповідно до ст. 5 Закону №1058-ІV, виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

За нормами ст. 7 цього ж Закону пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону №1058-ІV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з врахуванням зазначених сум.

Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому ч. 1, 2 ст. 42 цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 42 Закону №1058-ІV тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму / мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність / мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Виходячи з вимог Конституції України і вищенаведених положень законів пенсія позивачів не може бути меншою встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 42 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, у разі якщо величина середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за минулий рік зросла, з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам темпів зростання середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні порівняно з попереднім роком, крім випадків, коли підвищення пенсійних виплат за минулий рік перевищило цей коефіцієнт. Якщо коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році був менший, ніж зазначений у цій частині, то збільшення пенсій здійснюється з урахуванням попереднього підвищення.

Також, за визначенням статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року № 2195-IV дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Згідно постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 19 грудня 2011 року №8 за приписами статті 1 Закону №2195-IV дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (02 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Тобто до категорії дітей війни належать громадяни України, які народилися у період із 03 вересня 1927 року по 02 вересня 1945 року. Для підтвердження статусу дитини війни у позивача судам необхідно встановити дату народження та належність до громадянства України.

З копії наданого паспорту громадянина України для виїзду за кордон встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак позивач підпадає під категорію дітей війни у розумінні Закону України "Про соціальний захист дітей війни", що відповідачем не спростовано.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 № 2195-IV /у редакції чинній з 1 січня 2015 року/ дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 66,43 гривні.

З матеріалів справи судом не встановлено врахування підвищення як дитині війни ОСОБА_1 та виплати останнього. Інших доказів на підтвердження нарахування та виплати позивачу підвищення, встановленого статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" відповідачем до суду не надано

Розділ XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнено пунктом 4-3 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, відповідно до якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Інших підвищень, надбавок та доплат, на які б позивачі мали право та які б відповідачем не були виплачені, позивачем не конкретизовано та матеріали справи не містять доказів наявності у позивачів права на інші підвищення, надбавки та доплати, а тому позовні вимоги у цій частині необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог стосовно компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасністю виплати пенсії, суд вказує наступне.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону №1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Закон України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ) у статті 1 встановлює, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У статті 3 вказаного Закону №2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Тобто, зі змісту вказаної норми випливає, що обов`язковою умовою для компенсації втрати частини доходів є факт нарахування вказаного доходу та його несвоєчасної виплати.

Поряд з цим, судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з дня призначення пенсії за віком, проводилися щомісячно нарахування та виплата пенсії в розмірі 949,00 грн., що останніми не заперечується. Даних про перерахунок розміру пенсії та у зв`язку з цим нарахування сум пенсії позивачів в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, права на компенсацію втрати частини доходів позивачі не набули.

Вказані обставини виключають застосування до спірних відносин норм Закону №2050-III, а позовні вимоги в частині такої компенсації задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд вважає, що вірним способом відновлення порушеного права позивача в межах спірних правовідносин є визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не проведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перерахунку та виплати пенсії за віком з врахуванням стажу та заробітної плати для обчислення пенсії відповідно до матеріалів пенсійної справи, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з нарахуванням всіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, передбачених чинним пенсійним законодавством із здійсненням осучаснення пенсії та зобов`язання перерахувати та виплатити пенсію з урахуванням раніше виплачених сум ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з врахуванням стажу та заробітної плати для обчислення пенсії відповідно до матеріалів пенсійної справи, в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з нарахуванням індексації, надбавок, передбачених чинним пенсійним законодавством із здійсненням осучаснення пенсії, починаючи з з 14 грудня 2015 року.

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд бере до уваги те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача щодо перерахунку пенсії, відтак суд вважає за можливе на підставі частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України покласти на відповідача судові витрати позивачів повністю.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. та на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не проведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перерахунку та виплати пенсії за віком з врахуванням стажу та заробітної плати для обчислення пенсії відповідно до матеріалів пенсійної справи, в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з нарахуванням всіх підвищень, індексації, надбавок та доплат, передбачених чинним пенсійним законодавством із здійсненням осучаснення пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням раніше виплачених сум, з врахуванням стажу та заробітної плати для обчислення пенсії відповідно до матеріалів пенсійної справи, в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з нарахуванням надбавки до пенсії як дитині війни, індексації, передбачених чинним пенсійним законодавством із здійсненням осучаснення пенсії, починаючи з 14 грудня 2015 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію з урахуванням раніше виплачених сум, з врахуванням стажу та заробітної плати для обчислення пенсії відповідно до матеріалів пенсійної справи, в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, з нарахуванням індексації та із здійсненням осучаснення пенсії, починаючи з 14 грудня 2015 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва