Справа № 620/1202/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1202/19 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, суддя Бородавкіна С.В.) у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.04.2019 №Ф-5, складену відповідачем;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 18.04.2019 №5 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі; визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 18.04.2019 №Ф-5; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 18.04.2019 №5 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь ОСОБА_4 судові витрати у сумі 973 (дев'ятсот сімдесят три) грн. 36 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головного управління ДФС у Чернігівській області подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що ОСОБА_4, як особа яка проводить незалежну професійну діяльність, повинна була обчислювати суму єдиного внеску помісячно в розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток), та з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, і сплатити її до 1 травня наступного року за звітним .а тому, позивачем занижено суму доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок за перевіяємий період, з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску за 2015 рік, на 200 359,32 грн., тому ГУДФС у Чернігівській області правомірно винесено ОСОБА_4 спірні вимогу та рішення.

Крім того, апелянт вказує, що ОСОБА_4 не надано на перевірку банківські виписки, що є порушенням п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України.

19.09.2019 від ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач зазначає, що база оподаткування, як складова частина порядку нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, регламентується виключно Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», при цьому, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому у податковій декларації, яка подається фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

Крім того, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, щодо посилань апелянта, що позивачем в порушення ст. 44, п. 85.2, ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, як фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_4 не надано на перевірку банківські виписки по розрахунковому рахунку № 1208, зазначає, що дана обставина немає жодного стосунку до предмета спору по даній справі, оскільки за ненадання на перевірку банківської виписки по окремо взятому розрахунковому рахунку відповідачем було прийнято інше податкове повідомлення-рішення від 18.04.2019 № 5, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 510 грн. 00 коп., і дане податкове повідомлення-рішення не оскаржувалось позивачем в даній справі, до позовної заяви не додавалось, а тому посилання відповідача в даній справі на обставини порушення за яке передбачена інша відповідальність, і за яке було прийнято окреме податкове повідомлення-рішення не можуть братися судом до уваги, оскільки не стосуються предмету спору.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 (до одруження - ОСОБА_4) відповідно до свідоцтва від 26.09.2003 №4882 та посвідчення від 28.09.2018 №57 має право на заняття незалежною професійною діяльністю (нотаріальною) (а.с. 31-33).

Позивач перебуває на податковому обліку в ГУДФС у Чернігівській області, є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

На підставі вимог п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1 п. 78.1. ст. 78, ст. 82 Податкового кодексу України, Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до наказу від 05.03.2019 №489 та направлення від 12.03.2019 №657, виданих ГУДФС у Чернігівській області, посадовою особою контролюючого органу проведена документальна позапланова виїзна перевірка ОСОБА_4, як фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами перевірки складено акт від 26.03.2019 №167/13/НОМЕР_1 (а.с. 10-20), у якому зафіксовано порушення ОСОБА_4 вимог законодавства, у тому числі, абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», пп. 3 п. 5 розділу 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом МФУ від 20.04.2015 №449, а саме: фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, ОСОБА_4 внаслідок заниження чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини, було занижено суму єдиного внеску за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на загальну суму 69 524,68 грн.

При цьому, як вбачається із вказаного акту перевірки, базу нарахування єдиного внеску позивачем визначено на підставі податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік у розмірі 519 513,92 грн., з якого сплачено суму єдиного внеску.

Не погоджуючись із такими висновками, позивач оскаржила їх у адміністративному порядку, однак листом від 15.04.2019 за №959/А/25-01-13-05-12 висновок акту перевірки залишено без змін (а.с. 21-23, 24-25).

На підставі акту перевірки від 20.03.2019 №167/13/НОМЕР_1 ГУДФС у Чернігівській області винесено ОСОБА_4 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.04.2019 №Ф-5, якою нараховано недоїмку з єдиного внеску в сумі 69 524,68 грн. (а.с. 26).

Також, 18.04.2018 відповідачем прийнято рішення №5 про застосування до ОСОБА_4 штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 27 809,87 грн.

Вважаючи вказані вимогу та рішення протиправними, ОСОБА_4 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв'язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим кодексом та законами з питань митної справи.

Нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» року (далі - Закон України №2464; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із п. 2 ст. 1 Закону України №2464, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною другою статті 2 Закону України №2464 визначено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Тобто, база оподаткування, як складова частина порядку нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, регламентується виключно Законом України №2464.

Так, пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України №2464 визначено базу нарахування єдиного внеску, якою є сума доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Згідно з пп. 1 п. 5 розділу ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015, обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій.

Таким чином, база нарахування єдиного внеску, якою є дохід (прибуток), отриманий від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, визначається на підставі даних річних податкових декларацій.

Пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 Закону України №2464 встановлено нижню та вищу межу розміру єдиного внеску, що підлягає нарахуванню, а саме: 1) сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток); 2) нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до частини 11 статті 8 Закону України №2464 єдиний внесок для позивача встановлено у розмірі 34,7 відсотка визначеної цим Законом бази нарахування єдиного внеску.

Статтею 9 Закону України №2464 передбачено, що платники внеску, до категорії яких відноситься позивач, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який такі платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний рік.

Відповідно до пп. 3 п. 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Мінфіну України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449), платники, визначені підпунктом 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, сплачують єдиний внесок, нарахований календарний рік, до 01 травня наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При цьому враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Таким чином, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, що забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що у акті перевірки від 26.03.2019 №167/13/НОМЕР_1 жодних зауважень з боку податкового органу щодо своєчасності та форми подання податкових декларацій про майновий стан і доходи у спірному періоді не наведено, протиправність формування показників відображених у вказаній декларації щодо визначення суми чистого оподатковуваного доходу чи не підтвердження такого доходу первинними документами бухгалтерського обліку контролюючим органом не зазначено.

Статтею 2 Закону України №2464 встановлено виключність регулювання саме даним Законом бази нарахування єдиного внеску та не містить норм, які б визначали базу нарахування єдиного внеску як результат арифметичної операції ділення суми доходу, отриманого платником єдиного внеску за рік, на кількість календарних місяців.

Таким чином, відповідач здійснив невірне тлумачення ст. 7 Закону України № 2464 та вийшов за межі дійсного її змісту, а саме база нарахування єдиного внеску визначена ГУДФС у Чернігівській області на рівні середньомісячного доходу, що не відповідає вказаним вище вимогам законодавства.

Внаслідок цього, контролюючим органом на власний розсуд застосовано максимальну базу нарахування єдиного внеску за кожний місяць звітного року - здійснено обрахунок добутку сімнадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний місяць, та ставки єдиного внеску.

За приписами наведених норм законодавства, для приватних нотаріусів встановлено, що єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності за результатами календарного року, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, але в межах розміру мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Таким чином, встановлений механізм визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, передбачає, що приватний нотаріус самостійно визначає таку суму доходу кожного місяця.

Враховуючи вищенаведене, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, що забезпечує себе роботою самостійно, до контролюючого органу за результатами календарного року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №820/2370/17 та від 21.08.2018 у справі № 826/5999/16.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при визначенні бази для нарахування єдиного соціального внеску шляхом ділення річного чистого доходу на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий, контролюючим органом були порушені вимоги підпункт 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: чистий оподатковуваний дохід, неправомірно завищений та не відповідає поданій податковій декларації про майновий стан і доходи приватного нотаріуса ОСОБА_4 за 2015 рік.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18.04.2019 №Ф-5 та рішення від 18.04.2019 №5 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску винесені ГУДФС у Чернігівській області всупереч приписів чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню, а позов - задоволенню.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_4 не надано на перевірку банківські виписки, що є порушенням п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає, що дана обставина немає жодного стосунку до предмета спору в даній справі, оскільки за ненадання на перевірку банківської виписки по окремо взятому розрахунковому рахунку відповідачем було прийнято (як вказує у відзиві на апеляційну скаргу позивач, та не спростовано відповідачем) інше податкове повідомлення-рішення від 18.04.2019 № 5, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 510 грн. 00 коп., і дане податкове повідомлення-рішення не оскаржується позивачем в даній справі, до позовної заяви не додавалось, а тому посилання відповідача в даній справі на обставини порушення, за яке передбачена інша відповідальність, і за яке було прийнято окреме податкове повідомлення-рішення не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не стосуються предмету спору.

Колегія суддів при цьому зазначає, що в апеляційній скарзі відповідач не вказує, в чому ж саме полягає порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, неповне дослідження обставин справи чи невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги фактично повторюють доводи відзиву на позов, яким суд першої інстанції надав оцінку та вірно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, апелянт не вказав жодних доводів, які би могли спростувати висновки суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а апелянтом не наведено доводів на спростування правильності висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов