Справа № 440/2989/19
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/2989/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі також - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 20.05.2019 № 23 про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з дати припинення, як непрацюючому пенсіонеру, з урахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з індексацією пенсії відповідно до статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", надбавкою до пенсії як дитині війни, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017.

Ухвалою суду від 13.08.2019 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

На виконання вказаної ухвали до суду 27.08.2019 надано докази сплати судового збору та уточнену позовну заяву, відповідно до якої відповідачем визначено Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області та вимоги викладено у наступній редакції:

- визнати протиправними дії Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо не врахування ОСОБА_1 з 29.12.2012 надбавки до пенсії як дитині війни, не здійснення з 01.10.2017 осучаснення пенсії згідно пенсійної реформи України, припинення з 29.06.2018 виплати пенсії за віком у зв`язку з закінченням строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон;

- визнати протиправними та скасувати рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 16 від 10.04.2019 та від 20.05.2019 № 23 про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Кременчуцьке об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення, з урахуванням з 29.12.2012 надбавки до пенсії як дитині війни, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з індексацією пенсії відповідно до статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" здійснити з 01.10.2017 осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України та здійснювати в подальшому перерахунок розміру пенсії на підставі змін у пенсійному законодавстві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, з огляду на що їй неодноразово припинялись виплати пенсії. 24.03.2019 уповноважена позивачем особа звернулася до Кременчуцького ОУПФ із заявою про поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи з дати припинення, з урахуванням з 29.12.2012 надбавки до пенсії як дитині війни, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з індексацією пенсії відповідно до статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" здійснити з 01.10.2017 осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, однак оспорюваними рішеннями управління відмовило у поновленні виплати пенсії з посиланням на ненадання заявником документа, що засвідчує місце проживання (реєстрації) у м. Кременчук.

Ухвалою суду від 04.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 07.10.2019 суд допустив заміну відповідача Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

26.09.2019 до суду надано відзив на позов, відповідно до якого представник Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області просив відмовити у задоволенні позову, а також наголошував, що позивачем не було дотримано порядку звернення за поновленням пенсії. Так, порядок поновлення раніше призначеної пенсії з 07 січня 2006 року регулюється постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 "Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунок) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846. Абзацом 2 пункту 3 вказаного Порядку визначено, що заява про поновлення виплати пенсії пенсіонером подається особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем реєстрації та відповідно до пункту 37 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про відновлення виплати раніше призначеної пенсії лише при зверненні особи з відповідною заявою та за наявності в неї всіх необхідних документів. Натомість позивач (опікун, піклувальник) із заявою встановленого зразка та необхідними для поновлення виплати пенсії документами до пенсійного органу особисто не зверталась /а.с. 48-49/.

Ухвалою суду від 07.10.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог про визнання протиправними дій Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо не врахування ОСОБА_1 з 29.12.2012 по 06.02.2019 надбавки до пенсії як дитині війни, не здійснення з 01.10.2017 по 06.02.2019 осучаснення пенсії згідно пенсійної реформи України, припинення з 29.06.2018 по 06.02.2019 виплати пенсії за віком у зв`язку з закінченням строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а також зобов`язання поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення по 06.02.2019, з урахуванням з 29.12.2012 по 06.02.2019 надбавки до пенсії як дитині війни, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з індексацією пенсії відповідно до статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" здійснити з 01.10.2017 по 06.02.2019 осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України та здійснювати в подальшому перерахунок розміру пенсії на підставі змін у пенсійному законодавстві - залишено без розгляду.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон /а.с.27/. Позивач постійно проживає в Ізраїлі. Позивачу призначено виплату пенсії за віком довічно, що відповідачем не спростовано та підтверджено копією посвідчення № НОМЕР_1 /а.с. 29/.

В межах правовідносин, що розглядаються з урахування постановлення ухвали про залишення без розгляду частини позовних вимог, судом встановлено, що виплату зазначеної пенсії відповідно до особової справи було припинено у зв`язку з закінченням терміну дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

24.03.2019 представник позивача на підставі довіреності звернувся до пенсійного органу із відповідною заявою про перерахунок та поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком з надбавкою як дитині війни, здійснити осучаснення пенсії з 01.10.2017 згідно пенсійної реформи України /а.с.90/, до якої зокрема додано нотаріально посвідчену копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, термін дії якого закінчується 27.08.2028 /а.с. 91/.

Рішенням Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №16 від 10.04.2019, посилаючись на відсутність правових підстав у поновленні виплати пенсії, у задоволенні вимог поданої заяви відмовлено /а.с.15/.

Відмова мотивована тим, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заяви про поновлення виплати пенсії не приймаються від представників пенсіонерів за довіреністю. Крім того, наголошено, що заявник не надала документи, які підтверджують у встановленому законодавством порядку місце проживання (реєстрація) в Кременчуці.

Також рішенням Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №23 від 20.05.2019, посилаючись на відсутність правових підстав у поновленні виплати пенсії, у задоволенні вимог поданої заяви відмовлено /а.с.13/. Відмова містить ті ж самі мотиви та доповнена тим, що виплата пенсії позивачу припинена відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 49 та статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказані норми рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 визнані неконституційними.

Не погоджуючись з такими рішеннями, позивач звернулась до суду.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За змістом статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової чи тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 25 Конституції України зазначено, що Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Таким чином, кожен громадянин України має право на вільний вибір свого місця проживання, в тому числі й за кордоном зі збереженням всіх конституційних прав, в тому числі й право на соціальний захист, що включає право на забезпечення громадянина у старості.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (частина друга статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи те, що рішення Європейського Суду з прав людини є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику Європейського Суду з прав людини.

Так, в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, зазначено, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, у якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україні. Тому, Європейський Суд з прав людини дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації з пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 рішення).

У пунктах 52-54 зазначеного рішення Європейського Суду з прав людини зазначено, що органи влади не надали ніякого обґрунтування позбавлення заявника його пенсії лише через те, що він проживав за кордоном. Дійсно, ані рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року не вказує на те, що національні органи наводили відповідні причини для виправдання відмінності у ставленні, на яку заявник скаржився, ані Уряд під час провадження в Суді не навів жодних таких обґрунтувань. У цьому контексті Суд зазначає, що Уряд не посилався на міркування щодо міжнародного співробітництва з метою обґрунтування поводження з пенсіонерами, які проживають в Україні, в інший спосіб, ніж з тими, які проживають за кордоном. Наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу поєднанні зі статтею 1 Першого Протоколу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

В своєму рішенні від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, речення другого статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В пункті 3.3 рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року вказано, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення України з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи з правової соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Отже, з дня набрання чинності рішенням №25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058-ІV виникли підстави, у тому числі, для призначення і виплати пенсії позивачу у розмірі, передбаченому Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином право позивача як громадянина України на призначення пенсії за віком не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 5 Закону України "Про громадянство України" визначено, що документами, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

За змістом частини першої статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно частини п`ятої статті 45 зазначеного Закону документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою Правління Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, 25 листопада 2005 року за №22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Порядком №22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника (пункт 1.1 Порядку№22-1).

У пункті 2.9 Порядку № 22-1 зазначено, що особа, яка зверталася за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Пунктом 2.22 Порядку № 22-1 передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2.23 Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Відповідач посилається на те, що позивачем була порушена процедура звернення за призначенням її пенсії, а саме, не була дотримана вимога особистого звернення, а представники позивача, які діють на підставі нотаріально посвідченої довіреності, не мають законних повноважень передати до УПФУ її особисту заяву про призначення пенсії.

Разом з тим, вказані посилання суд оцінює критично, оскільки надані до управління документи містили заяву про призначення пенсії за віком, яка повністю відповідає формі, що встановлена Порядком №22-1. Вказана заява підписана представником позивача. При наданні документів для призначення пенсії, відповідачу була подана також довіреність від імені ОСОБА_1 на представництво її інтересів, у тому числі і ОСОБА_2 , яка посвідчена нотаріально та апостильована.

Відтак, рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №16 від 10.04.2019 та № 23 від 20.05.2019 про відмову в поновленні виплаті за віком ОСОБА_1 пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Варто зауважити на постановлення судом ухвали від 07.10.2019 про залишення без розгляду позовних вимог стосовно визнання протиправними дій Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо не врахування ОСОБА_1 з 29.12.2012 по 06.02.2019 надбавки до пенсії як дитині війни, не здійснення з 01.10.2017 по 06.02.2019 осучаснення пенсії згідно пенсійної реформи України, припинення з 29.06.2018 по 06.02.2019 виплати пенсії за віком у зв`язку з закінченням строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а також зобов`язання поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення, як непрацюючому пенсіонеру, з урахуванням з 29.12.2012 по 06.02.2019 надбавки до пенсії як дитині війни, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з індексацією пенсії відповідно до статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" здійснити з 01.10.2017 по 06.02.2019 осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України та здійснювати в подальшому перерахунок розміру пенсії на підставі змін у пенсійному законодавстві.

При цьому, суд вважає за необхідне в задоволенні позову в частині вимог за період з 06.02.2019 по 23.03.2019 відмовити, оскільки для захисту порушеного права позивач в цей період не вчинив активних дій щодо звернення до органу ПФУ, що зумовлює необізнаність суб`єкта владних повноважень щодо необхідності відновлення прав позивача.

Аналогічна позиція в даних правовідносинах викладена Верховним судом у рішенні від 17 липня 2018 року у справі № 537/52/17 (К/9901/29491/18).

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, предметом цього спору є правомірність дій відповідача щодо, зокрема, припинення виплати пенсії за віком у зв`язку з закінченням строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Суд зазначає, що закінчення терміну дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон не позбавляє громадянина України гарантованих прав та не ставить особу у положення коли він позбавляється громадянства.

Верховний Суд у постановах від 13.03.2018 у справі №235/4162/17, від 14.03.2018 у справі №243/6815/17 та від 24.04.2018 у справі №225/3766/17 зазначив, що наведений у частині першій статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" перелік підстав для припинення виплати пенсії є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Вказаний перелік передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

У преамбулі до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, у тому числі і постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1, на яку посилається відповідач, є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та будь-яким іншим законом з питань пенсійного забезпечення не передбачено такої підстави для припинення виплати пенсії як відсутність (закінчення строку дії) документів, що засвідчують місце проживання (реєстрації) особи на території України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що закінчення строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії позивачу.

Не може бути підставою припинення виплати пенсії і відсутність у позивача документів, які засвідчують його місце проживання (реєстрації) на території України відповідно до пунктів 2.9 та 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2005 №22-1.

А відтак, дії Кременчуцького ОУПФ щодо призупинення виплати пенсії у зв`язку із закінченням терміну дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон є протиправними.

З урахуванням наведеного та положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, позов ОСОБА_1 в частині таких вимог належить задовольнити та визнати протиправними дії Кременчуцького ОУПФ щодо призупинення виплати пенсії за віком.

Вирішуючи питання у частині позовних вимог про зобов`язання поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

За правилами статей 1, 2 Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Судом встановлено, що Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області з 01.07.2018 не здійснювало нарахування ОСОБА_1 відповідного доходу /а.с. 52/. Отже, на цей час відсутні підстави для компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам.

В частині вимог стосовно поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з врахуванням надбавки до пенсії як дитині війни, суд зазначає наступне.

За визначенням статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року № 2195-IV дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 № 2195-IV /у редакції чинній з 1 січня 2015 року/ дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" установлено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", провадиться у розмірі 66,43 гривні.

ОСОБА_1 є дитиною війни у розумінні Закону України "Про соціальний захист дітей війни", що відповідачем не спростовано.

Розділ XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнено пунктом 4-3 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, відповідно до якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 судом не встановлено врахування підвищення як дитині війни позивачу та виплати останнього за період з дати поновлення виплати пенсії на підставі судових рішень у справі №537/1217/16-а по 01.07.2018 /дата призупинення виплати відповідно до довідки управління з обслуговування громадян (Крюківський р-н) № 781 від 18.09.2019/.

Інших доказів на підтвердження нарахування та виплати позивачу підвищення, встановленого статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" відповідачем до суду не надано.

Суд звертає також увагу на те, що згідно статтею 46 Конституції України, пенсія є одним із видів соціального захисту, право на яке громадянину гарантується.

Виходячи із самого визначення поняття "пенсія", щомісячні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання виплати (чи її перерахунок).

Кінцевий термін або строк, на який призначається такий вид забезпечення як пенсія не може встановлюватись, бо це суперечить самому визначенню та суті таким виплатам.

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 42 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, у разі якщо величина середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за минулий рік зросла, з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам темпів зростання середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні порівняно з попереднім роком, крім випадків, коли підвищення пенсійних виплат за минулий рік перевищило цей коефіцієнт. Якщо коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році був менший, ніж зазначений у цій частині, то збільшення пенсій здійснюється з урахуванням попереднього підвищення.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

У випадку поновлення виплати пенсії особі, якій не було проведено перерахунок відповідно до статті 43 Закону, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до статті 40 Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсій, призначених до 2004 року.

В частині зобов`язання здійснювати в подальшому перерахунок розміру пенсії на підставі змін у пенсійному законодавстві позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на відсутність у суду повноважень щодо вирішення питань на майбутнє.

Таким чином, суд вважає, що вірним способом відновлення порушеного права позивача в межах спірних правовідносин є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 24.03.2019, з урахуванням з 24.03.2019 надбавки до пенсії як дитині війни, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з індексацією пенсії відповідно до статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" здійснити з 24.03.2019 осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд бере до уваги те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача щодо перерахунку пенсії, відтак суд вважає за можливе на підставі частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України покласти на відповідача судові витрати позивача повністю.

Також враховано, що в межах провадження у справі ухвалою суду від 07.10.2019 залишено без розгляду позовну заяву в частині вимог, а питання про повернення суми судового збору у зв`язку з залишенням без розгляду позовної заяви в частині вимог буде вирішено судом після надходження клопотанням особи, яка його сплатила.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 11, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо призупинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправними та скасувати рішення Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №16 від 10 квітня 2019 року та № 23 від 20 травня 2019 року про відмову в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 24.03.2019, з урахуванням з 24.03.2019 надбавки до пенсії як дитині війни, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з індексацією пенсії відповідно до статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" здійснити з 24.03.2019 осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код 13967927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський