Справа № 1140/2389/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2019 року м. Дніпросправа № 1140/2389/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року ( суддя першої інстанції Брегей Р.І.) у справі №1140/2389/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

28.08.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача у донарахуванні та виплаті позивачу щомісячного збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік стажу роботи понад 20-ти річний стаж (набутий до 1991р.), але не вище 75% заробітку, за період з 01 квітня 2007 року по 31 грудня 2008 року та компенсації втрати частини доходів згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001;

зобовязати відповідача донарахувати та виплатити позивачу щомісячні збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік стажу роботи понад 20-ти річний стаж (набутий до 1991р.), але не вище 75% заробітку за період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2008 року та компенсацію втрати частини доходів згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001;

зобовязати відповідача у місячний строк з дня набрання чинності судовим рішенням по даній справі надати ОСОБА_2 завірену печаткою довідку про розмір донарахованих збільшень до пенсії за період з 01 квітня 2007 року по 31 грудня 2008 року та компенсації втрачених частини доходів для реалізації Закону «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 збільшення пенсії на підставі приписів ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 12 квітня 2007 року по 31 грудня 2008 року.

Зобов`язано відповідача перерахувати пенсію позивачу за період з 12 квітня 2007 року по 31 грудня 2008 року, застосувавши приписи ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (обчислення збільшення пенсії), та виплатити додаткові кошти з урахуванням раніше отриманих. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове рішення, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач зазначає, що судом не надано належної оцінки його доводам стосовно пропуску строку звернення до суду. Відповідач наполягає на тому, що позивачем не наведено обставин, які б вказували на поважність приписи пропуску строку звернення до адміністративного суду, не порушено питання стосовно його поновлення.

Також відповідач зазначає, що позивачу призначено пенсію за віком, з урахуванням страхового стажу 39 років 4 місяці 19 днів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги за період з 12.04.2007 по 31.12.2008, не врахував, що 03.04.2007 позивачем подано заяву про перерахунок пенсії за віком по Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яку він подав до органу Пенсійного фонду.

Наступна заява мала місце 03.02.2010 по перехід на пенсію по інвалідності згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Перерахунок пенсії проведено згідно розпорядження від 07.04.2010 на виконання вказаного судового рішення.

У звязку з чим позивач в період з 01.04.2007 по 31.12.2008 отримував пенсію за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При розрахунку пенсії за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» страховий стаж не враховувався, так як це ніколи не було передбачене чинним законодавством.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якій просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що дізнався про порушення свого права на перерахунок пенсії (незастосування у 2007 та 2008 роках ч.2 ст.56 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») від відповідача лише 22.08.2018, коли отримав відповідь на своє звернення про донарахування та виплату збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік стажу роботи понад 20-річний стаж. Неправильний механізм нарахування збільшень до пенсії неможливо було виявити раніше, тому що у розпорядженні про нарахування пенсій механізм нарахування збільшень не вказується.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії А № 122194, виданим 22.01.2002, інвалід 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- інвалідів війни (посвідчення серії Б № 545089) а.с.29.

Станом на 01.04.2007 позивач отримував пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На підставі заяви від 03.04.2007 ОСОБА_1 з 12.04.2007 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З 01.01.2009 на підставі заяви позивача від 03.02.2010 та з урахуванням постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2010 позивача переведено на пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На підставі заяви від 12.10.2017 ОСОБА_1 з 01.10.2017 по теперішній час переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи».

22.06.2018 позивачем подано заяву до ГУ ПФУ у Кіровоградській області, в якій з урахуванням уточненої заяви від 25.06.2018, посилаючись на судову практику Верховного Суду України про порушення Пенсійним фондом вимог ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач просив донарахувати та виплатити позивачеві невиплачені з вини Пенсійного фонду суми збільшення до пенсії (1% заробітку за кожний день роботи понад 20 років стажу роботи) за період з 1991 року по 31.09.2017.

Листом від 25.07.2018 № 354/359/03-10 відповідач надав відповідь (а.с.22), що згідно заяви від 30.12.2005 позивача було переведено на пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 31.12.2005.

Згідно заяви від 03.04.2007 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 12.04.2007.

Згідно заяви від 03.02.2010 та згідно постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.01.21010 позивачу призначено пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2009.

Тобто в період з 12.04.2007 по 31.12.2008 позивач отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

30.07.2018 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій просив повідомити, яким способом і на підставі якого нормативного акту позивачу нараховувалось збільшення до пенсії за віком за період з 01.04.2007 по 31.12.2008 (а.с.23).

Листом від 22.08.2018 № 442/П-09 відповідач відповів, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено обчислення пенсії у певних відсотках від заробітку.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (ч.2 ст.27) гарантоване право особи на обчислення пенсії за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», якщо вона має стаж роботи до 01.01.2004.

Частиною 2 статті 27 вказаного Закону визначено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Як вказано відповідачем з огляду на наведені правові норми, у разі обчислення розміру пенсії позивача відповідно до п.2 ст.27 цього Закону, розрахунок пенсії буде проводитись за «двоскладовою формулою». Перша складовав буде обчислюватимусь з урахуванням трудового стажу, набутого до 01.01.2004 відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпеченню», який був чинним до 01.014.2004, та з урахуванням вимог п.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи вищевикладене, відповідач дійшов висновку, що норма Закону не передбачає проведення перерахунку за понаднормативний стаж відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Одночасно відповідач зазначив, що при зміні прожиткового мінімуму змінюється доплата за понаднормативний стаж, якщо основний розмір пенсії менше прожиткового мінімуму. Оскільки мінімальний розмір пенсії станом на 12.04.2007 становив 410,06 грн., що більше прожиткового мінімуму, пенсія позивача перерахунку не підлягала.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про помилковість висновків відповідача.

Спір в межах даної справи між сторонами виник з приводу застосування положень ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при нарахуванні та виплаті особі, яка постраждало внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У спірний період (з 12.04.2007 по 31.12.2008) позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому відповідачем застосовано абз.2 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якому за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам пенсія за віком збільшується на 1% розміру пенсії, обчисленої відповідно до ст.27 цього Закону, але не більше як на 1% мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії з урахуванням 1% заробітку за кожний рік роботи понад мінімальний стаж роботи 20 років за вказаний період.

Стосовно дотримання позивачем строку звернення до суду, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 28 серпня 2018 року.

За висновком суду першої інстанції, позивач не пропустив строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав дізнався із відповіді відповідача від 22.08.2018.

Виходячи з встановлених судом фактичних обставин, апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Незважаючи на те, що пенсія є періодичним платежем і про невірне нарахування пенсії особа має дізнатися вже під час виплати пенсії, розрахунок пенсії, зокрема, доплата до пенсії за понаднормативний стаж, як складова пенсійних виплат, міститься в розпорядженнях органу Пенсійного фонду про нарахування пенсії.

Втім, як вірно зазначено позивачем, у розпорядженнях про нарахування пенсій підстави та механізм нарахування такої доплати не вказується, тому про порушення свого права на перерахунок пенсії (незастосування у 2007 та 2008 роках ч.2 ст.56 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») позивач дізнався від відповідача лише 22.08.2018, коли отримав відповідь на своє звернення про донарахування та виплату збільшення пенсії на 1% заробітку за кожний рік стажу роботи понад 20-річний стаж (лист відповідача від 22.08.2018 № 442/П-09).

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для застосування положень ст.123 КАС України, якою встановлені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

По суті прийнятого судом першої інстанції рішення, суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що позивач має право на збільшення пенсії на підставі приписів частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 12 квітня 2007 року по 31 грудня 2008 року

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

За правилами ст.4 вказаного Закону законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення.

Пунктом 13 Прикінцевих положень Закону України №1058-IV встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Одночасно статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорії 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 % заробітку.

Зазначена правова норма визначає особливі умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 % розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 % мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

У той же час, для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.

Виходячи з наведених правових норм, судом першої інстанції вірно вказано, що перехід на пенсію на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не позбавляє права на отримання збільшення за понаднормативний стаж на умовах та розмірах, які встановлені приписами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно, правильним є висновок суду першої інстанції, що перерахунок пенсії позивачу має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії шляхом збільшення пенсії на 1% заробітку за рік.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 05.09.2018 в адміністративній справі № 708/818/17.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2019 року у справі №1140/2389/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко