Справа № 672/2/18
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2019-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 672/2/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1

24 вересня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Аніщенко А.О.,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.04.2019 задоволено клопотання предстанвика Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про заміну відповідача його правонаступником, а саме: замінено відповідача - Городоцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року позов задоволено:

- визнано протиправною відмову Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області щодо переведення ОСОБА_3 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця у відповідності до ч.ч. 7, 9-12 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII;

- зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_3 з 28 грудня 2017 року пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ч.ч. 7, 9-12 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків від суми заробітної плати з врахуванням довідок про складові заробітної плати державного службовця № 11-19/8428 від 26.12.2017 року, № 2909/3-17-5 від 27.12.2017 року, № 2910/3-17-05 від 27.12.2017 року до яких включено всі види оплати праці, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи судовою повісткою, в судове засідання не з'явився.

Частиною 1 ст.205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачу з 17.06.2016 року встановлено 2-гу групу інвалідності, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0795237 від 17.06.2016 року, що додана до матеріалів справи та з 17.06.2016 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до наказу №609-К від 29.09.2017 року позивача звільнено з посади начальника відділу Держгеокадастру у Городоцькому районі головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

28.12.2017 року позивач звернувся до Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності, як інваліда 2 групи, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця у відповідності до вимог пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VІІІ та вимог статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16 грудня 1993 року.

Листом від 28.12.2017 року №6882/02 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії державного службовця. Позивачу розяснено, що з 01.05.2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 року, яким передбачено призначення пенсії за віком особам, які працювали на посадах державної служби та не передбачено призначення пенсії по інвалідності державним службовцям. Відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 року встановлено можливість призначення пенсії по інвалідності державним службовцям за нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Вважаючи зазначену вище відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону України №3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності 2 групи відповідно до Закону України № 3723-XII в розмірі 60 відсотків від суми заробітної плати.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII.

Відповідно до п.2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п.10,12 розд.ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст.37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч.9 ст.37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч.1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч.10 ст.37 Закону №3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п'яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв'язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Аналогічна позиція висловлена у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18) від 13 лютого 2019 року.

Відповідно до вимог ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Судом встановлено, що позивачу 2-гу групу інвалідності загального захворювання встановлено з 17.06.2016 року, що підтверджується копією довідки Хмельницької обласної медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0795237 від 17.06.2016 року, а звільнений він з державної служби 29.09.2017 року, тобто позивач визнаний інвалідом 2 у період перебування на державній службі, стаж державної служби позивача становить понад 10 років, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії БТ-1 №6696787.

Відтак стаж роботи позивача на посадах державної служби станом на день набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII - 01.05.2016 року, становив понад 10 років та на день набрання чинності Законом № 889-VIII позивач займав посаду державної служби, а саме - начальника відділу Держгеокадастру у Городоцькому районі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону України №3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності 2 групи відповідно до Закону України № 3723-XII в розмірі 60 відсотків від суми заробітної плати.

Враховуючи, проаналізовані норми законодавства та висновки Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправною відмови відповідача щодо переведення ОСОБА_3 з пенсії по інвалідності, передбаченої Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця та зобов'язання призначити та виплачувати позивачу з 28 грудня 2017 року пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ч.ч. 7, 9-12 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків від суми заробітної плати з врахуванням довідок про складові заробітної плати державного службовця № 11-19/8428 від 26.12.2017 року, № 2909/3-17-5 від 27.12.2017 року, № 2910/3-17-05 від 27.12.2017 року до яких включено всі види оплати праці, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що судом першої інстанції всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 03 жовтня 2019 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6