Справа № 826/15218/17
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 червня 2019 року (прийняте в порядку письмового провадження, суддя Бояринцева М.А.) у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Соверен» звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, в якому просило визнати протиправною вимогу директора страхового регулювання та нагляду Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері фінансових послуг Христолюбської Юлії Петрівни про сплату штрафних санкцій.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 червня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Соверен» подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне та неповне дослідження судом обставин справи, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 червня 2019 року та ухвалити нове рішення у справі, яким позовну вимогу задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що встановивши для себе, що акт відповідача є таким, що не створює юридичних наслідків, суд мав визначити його протиправність або недійсність, оскільки лише протиправний (недійсний) акт органу державної влади не створює прямих правових наслідків. У випадку набуття судовим рішенням місцевого суду у даній справі законної сили, відповідачем буде застосовано до позивача штрафні санкції за невиконання оскаржуваного акту індивідуальної дії.

Апелянт наголошує, що він не заявляв вимогу про скасування оскарженого акту відповідача, проте суд в абзаці першому мотивувальної частини рішення стверджує протилежне; однак, суд не мав процесуального права виходити без жодної правової мотивації за межі позову та надумувати і, тим більше, розглядати вимогу, яка не заявлялась позивачем. Предметом даного позову було і є виключно встановлення факту відсутності у відповідача на час прийняття оскарженого акту права вимагати сплати штрафних санкцій за невиконання протиправного розпорядження №2424, тобто - вимога про визнання акту протиправним.

Апелянт зазначає, що заявляючи позов, позивач послався лише на одну єдину правову норму - статтю 60 Конституції України, проте місцевий суд повністю проігнорував це правове обґрунтування та, відповідно, прямо порушив вимоги пункту шостого частини четвертої статті 246 КАС України.

До суду апеляційної інстанції надійшов від з відповідача відзив на апеляційну скаргу, у якому Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.06.2019 - без змін.

У відзиві відповідач вказує, що позивачем ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі не зазначено, які саме права та охоронювані законом інтереси були порушені оскаржуваною вимогою, що свідчить про відсутність у позивача права на звернення до суду закріпленого статтею 5 КАС України, яке не є абсолютним, а обмежується закріпленими способами судового захисту. Позивач не навів жодного доказу щодо того, яким чином скасування вимоги, відновить його порушене право і не навів яке право порушено, не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про настання для позивача несприятливих наслідків, не навів в чому полягає його порушене право надісланням Нацкомфінпослуг вимоги, та свідомо не виконав її, не надає останньому в силу приписів статті 5 КАС України звертатися з позовом до суду.

Також, до суду апеляційної інстанції від позивача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, у яких ПрАТ «Страхова компанія «Соверен» зазначає, що позивач не доводив і не збирається доводити у даному судовому розгляді факт порушення права, оскільки це не є цивільно-правовий спір і відповідач не є носієм відповідного процесуального обов'язку. Позивач має процесуальний обов'язок довести і вважає доведеним факт відсутності у відповідача права вимагати сплати штрафних санкцій, неправомірність нарахування яких встановлено майже десятком судових рішень, що є остаточними та набрали законної сили.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 27.09.2016 прийнято розпорядження №2424 «Про застосування заходу впливу до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен», яким зобов'язано приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Соверен» усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг з наданням підтверджуючих документів у термін до 19.10.2016.

Підставою для видання даного розпорядження стали висновки відповідача про порушення позивачем законодавства у сфері фінансових послуг, а саме безпідставна відмова у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з порушенням умов договору страхування, чим, на думку відповідача, порушено підпункт 7.2.1 пункту 7.2 розділу 7, підпункту «е» підпункту 7.2.1 пункту 7.2 розділу 7, підпункту «н» пункту 9.2 розділу 9 договору страхування.

05.10.2016 ПрАТ «СК Соверен» оскаржило розпорядження Нацкомфінпослуг від 27.09.2016 №2424 у судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2017 у справі №826/15533/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017, визнано протиправним та скасовано розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.09.2016 року №2424 «Про застосування заходу впливу до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен».

Надалі, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг прийнято постанови про накладення штрафних санкцій за невиконання розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.09.2016 №2424 «Про застосування заходу впливу до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен», а саме: №379/13-15/13/4 від 16.11.2016, №45/57/13-4/14/П від 10.02.2017, №417/306/13-4/14П від 12.04.2017, №704/1079/13-4/14/П від 21.06.2017, №911/1363/13-4/14/П від 14.08.2017, №1106/1776/13-4/14/П від 13.10.2017.

13.11.2017 Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері фінансових послуг скеровано на адресу позивача лист-вимогу №8187/13-8/43, у якому вимагається від ПрАТ «СК «Соверен» протягом п'яти календарних днів з дня отримання даної вимоги надати на адресу Нацкомфінпослуг документи, що підтверджують перерахування коштів до Державного бюджету України, або, у разі не сплати штрафних санкцій пояснення причин несплати та інформацію щодо наміру виконання, оскарження до суду зазначених штрафних санкцій (згідно колонок «Інформація про намір виконання постанови» та «Інформація щодо оскарження постанови до суду» таблиці наведеної у Додатку) за формою наведеною у Додатку (далі - оскаржувана та/або спірна вимога).

Листом вих. №395 від 23.11.2017 позивач повідомив відповідача про скасування розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.09.2016 №2424 «Про застосування заходу впливу до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» та оскарження постанов про накладення штрафних санкцій прийнятих на підставі останнього.

Вважаючи, що спірна вимога порушує права та охоронювані законом інтереси, ПрАТ «СК «Соверен» звернулося з даним позовом до суду з метою їх захисту та відновлення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв'язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг визначає Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 №2664-III, метою якого є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України (далі - Закон України №2664-III).

Статтею 19 вказаного Закону визначено, що метою державного регулювання ринків фінансових послуг в Україні є: 1) проведення єдиної та ефективної державної політики у сфері фінансових послуг; 2) захист інтересів споживачів фінансових послуг; 3) створення сприятливих умов для розвитку та функціонування ринків фінансових послуг; 4) створення умов для ефективної мобілізації і розміщення фінансових ресурсів учасниками ринків фінансових послуг з урахуванням інтересів суспільства; 5) забезпечення рівних можливостей для доступу до ринків фінансових послуг та захисту прав їх учасників; 6) додержання учасниками ринків фінансових послуг вимог законодавства; 7) запобігання монополізації та створення умов розвитку добросовісної конкуренції на ринках фінансових послуг; 8) контроль за прозорістю та відкритістю ринків фінансових послуг; 9) сприяння інтеграції в європейський та світовий ринки фінансових послуг.

Приписами пунктів 4, 5 частини 20 Закону України №2664-III встановлено, що державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється шляхом застосування уповноваженими державними органами заходів впливу; проведення інших заходів з державного регулювання ринків фінансових послуг.

Згідно частини 1 статті 21 Закону України №2664-III державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Указом Президента України від 23.11.2011 №1070/2011 затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 Положення Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

Нацкомфінпослуг здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.

Основними завданнями національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, в розрізі приписів пункту 2 частини 1 статті 27 Закону №2664-III є, здійснення державного регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг та додержанням законодавства у цій сфері.

Аналогічне завдання Нацкомфінпослуг закріплено у підпункті 4 пункту 3 Положення.

Приписами пунктів 10, 12 частини 1 статті 28 Закону України №2664-III та підпунктів 40, 41 пункту 4 Положення встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення; надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства, що регулює спірні правовідносини колегія суддів приходить до висновку, що Нацкомфінпослуг є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України, яка здійснює державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг шляхом застосування заходів впливу, зокрема, надсилаючи фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що спірний лист-вимога був адресований позивачу з метою сплати ним штрафних санкцій застосованих на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.09.2016 №2424 «Про застосування заходу впливу до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен», яке скасовано в судовому порядку.

У вказаному листі-вимозі було зазначено про необхідність надання позивачем доказів сплати штрафних санкцій та/або документів щодо наміру виконання, оскарження до суду постанов про накладення штрафних санкцій.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З вказаного слідує, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому, захист прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Визнання протиправною бездіяльності суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії можливе лише у разі, якщо такий суб'єкт повинен був вчинити такі дії (або прийняти відповідне рішення) згідно з законодавством і, невчинення цих дій (неприйняття рішення) порушує права позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена в рішення Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №9901/414/18.

З системного аналізу положень вищенаведених норм КАС України вбачається, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таким чином, суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №К/9901/1141/18.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/ або виникнення додаткового обов'язку.

Обов'язковість з'ясування судом, у зв'язку з прийняттям відповідного акта факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача зазначено у пункті 2 Роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів». Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржуваний лист-вимога, в даному випадку, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ПрАТ «СК «Соверен», оскільки станом на час вирішення спору по суті не створює жодних юридичних наслідків для останнього.

Колегія суддів наголошує, що безпосередньо постанови про накладення штрафних санкцій на ПрАТ «СК «Соверен» є рішеннями, які породжують права та обов'язки для нього, оскарження яких, в свою чергу, є ефективних засобом захисту порушеного права, що і було реалізовано позивачем в адміністративних справах №826/5523/17, №826/5521/17, №826/5522/17, №826/8467/17, №826/10528/17, №826/13776/17.

Натомість, на переконання колегії суддів, спірний лист-вимога не змінює стан суб'єктивних прав чи обов'язків позивача, їх припинення чи неможливість реалізації та не призводить до виникнення у позивача будь-яких не передбачених чинним законодавством додаткових обов'язків.

При цьому, колегія суддів зазначає, що визнання протиправною вимоги (листа-вимоги) директора страхового регулювання та нагляду Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері фінансових послуг Христолюбської Юлії Петрівни про сплату штрафних санкцій жодним чином не поновить порушених, на думку позивача, прав, оскільки у випадку залишення судами в адміністративних справах №826/5523/17, №826/5521/17, №826/5522/17, №826/8467/17, №826/10528/17, №826/13776/17 постанов відповідача про застосування штрафних санкцій в силі, позивач повинен буде сплатити такі штрафні санкції, незалежно від визнання протиправною вимоги, що оскаржується у даній справі.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В даному випадку позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів вимогою директора страхового регулювання та нагляду Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері фінансових послуг Христолюбської Юлії Петрівни про сплату штрафних санкцій.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі, з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.О. Беспалов