Справа № 826/14919/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2019 року

Київ

справа №826/14919/13-а

адміністративне провадження №К/9901/3752/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В., розглянув у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про скасування податкового повідомлення-рішення,

за участю:

секретаря судового засідання - Савченко А.А.,

представника відповідача - Норця В.М.

У С Т А Н О В И В:

ПАТ «Київенерго» у серпні 2013 року подало до Окружного адміністративного суду м. Києва позов, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.09.2013 № про зменшення бюджетного відшкодування за травень 2013 року в сумі 25 799 854 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 12 899 927 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що заява зі скаргою на постачальника (продавця) подається лише з податковою декларацією за той звітний період, у якому платник включив суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту. Позиція відповідача про те, що позивач мав право на податковий кредит лише у березні 2013 року, є неправомірною, оскільки у цей період податкові накладні були відсутні, окрім того, платник податку на додану вартість має право включити суми податку до податкового кредиту протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної. Відповідач не навів в акті перевірки інших обставин, які б позбавляли позивача права на бюджетне відшкодування.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 10.10.2013 відмовив в задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції погодився з висновками контролюючого органу, викладеними в акті перевірки, про те, що позивач втратив право на включення до складу податкового кредиту звітного періоду сум податку на додану вартість, оскільки надав заяву зі скаргою на постачальника про надання податкових накладних, незареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, в іншому періоді, ніж звітний період, в якому виникла перша подія. Окрім того, суд зазначив, що загальна суму податку на додану вартість, сплачена позивачем постачальникам за травень 2013 року, становить 0 грн.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 27.03.2014 скасував постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.10.2013 та задовольнив позов, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 05.09.2013 № . Суд стягнув з Державного бюджету України на користь позивача судовий збір в сумі 2294,00 грн за подання адміністративного позову та в сумі 1147,00 грн за подання апеляційної скарги.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач мав право включити до складу податкового кредиту за квітень 2013 року суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних від 31.03.2013, оскільки додав до декларації за квітень 2013 року заяву зі скаргою на постачальника через надання постачальником у квітні 2013 року податкових накладних, незареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних. Окрім того, перша подія, за якою виникає право на податковий кредит, у березні 2013 року не настала, оскільки у цьому періоді отримання позивачем товару не підтверджено податковою накладною (накладні видані позивачу у квітні 2013 року). Наданими позивачем доказами підтверджена оплата у квітні 2013 року контрагентам позивача податку на додану вартість в сумі 157 571 388,11 грн, а у травні місяці в сумі 121 911 807,79 грн.

Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права: пункту 198.2 статті 198, пункту 201.10 статті 201, пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України. Зазначає, що у разі порушення платником податку - продавцем товарів/послуг порядку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, платник податку - покупець таких товарів/послуг має право додати заяву зі скаргою на постачальника до податкової декларації за звітний податковий період, у якому складено податкову накладну, тобто у березні 2013 року. Тому, позивач не мав права включати до складу податкового кредиту за квітень 2013 року податок на додану вартість на підставі податкових накладних, отриманих від НАК «Нафтогаз України», оскільки перша подія, на яку виникає право на податковий кредит (отримання платником податків товару), сталася у березні 2013 року.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 22.04.2014 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою, ухвалою від 18.09.2014 - зупинив виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 в частині стягнення судових витрат в сумах 2294,00 та 1147,00 грн до закінчення касаційного провадження.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 09.09.2019 призначив розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін на 01.10.2019 о 10.00.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311 Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників реорганізовано шляхом приєднання до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 № 247 Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників перейменовано на Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції допускає заміну відповідача у справі - Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників правонаступником - Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, виходить із такого.

Суди попередніх інстанцій встановили такі обставини.

Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників провело документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПАТ «Київенерго» бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за травень 2013 року, за результатом якої склало акт від 19 серпня 2013 року № 1003/41-10/37-20/00131305.

На підставі зазначеного акта перевірки Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників прийняло податкове повідомлення-рішення від 05.09.2013 № про зменшення бюджетного відшкодування за травень 2013 року в сумі 25 799 854 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 12 899 927 грн.

Згідно з актом перевірки позивач порушив підпункт 14.1.18 пункту 14.1 статті 14, пункт 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2013 року в сумі 25 799 854 грн.

При цьому контролюючий орган виходив із таких обставин.

Згідно з поданою позивачем податковою декларацією з податку на додану вартість за квітень 2013 року (з урахуванням уточнюючого розрахунку) та додатками: від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, зазначене в рядку 19 податкової декларації, складає 71 838 261,00 грн; сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника у банку, зазначена в рядку 23.1 декларації, складає 25 799 854,00 грн. Ця сума бюджетного відшкодування сформована з урахуванням залишку від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, нарахованого за квітень 2013 року на підставі частини податкових накладних, виписаних НАК «Нафтогаз України» 31 березня 2013 року, щодо яких продавцем - НАК «Нафтогаз України» порушено порядок їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних та щодо яких позивачем у відповідності до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України у квітні 2013 року подано заяву про порушення постачальником порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (додаток 8 до декларації з податку на додану вартість за квітень 2013 року) разом з копіями первинних документів.

НАК «Нафтогаз України» виписала податкові накладні 31.03.2013, передала ці податкові накладні позивачу 30.04.2013, тобто після сплину строку подання податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2013 року.

Позивач включив податок на додану вартість в сумі 105 970 662,22 грн за вказаними податковими накладними від 31.03.2013, отриманими 30.04.2013, зокрема податок на додану вартість у сумі 25 799 854,00 грн, до складу податкового кредиту за квітень 2013 року.

Контролюючий орган вважає, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту за квітень 2013 року податок на додану вартість в сумі 105 970 662,22 грн, зокрема в сумі 25 799 854,00 грн, на підставі податкових накладних, отриманих від НАК «Нафтогаз України», оскільки перша подія, на яку мав бути включений податковий кредит за операціями з придбання природного газу сталася у березні 2013 року і полягала у передачі природного газу на підставі актів прийому-передачі від 31.03.2013. За позицією контролюючого органу покупець мав право скаргу на продавця додати до податкової декларації за звітний податковий період, у якому складено податкові накладні, - березень 2013 року, проте таким правом не скористався і його втратив. Відповідно, врахування позивачем при розрахунку від`ємного значення вказаного податкового кредиту з податку на додану вартість призвело до завищення суми від`ємного значення та бюджетного відшкодування.

Водночас контролюючий орган на заперечує реального вчинення позивачем операцій з придбання у НАК «Нафтогаз України» природного газу, які є об`єктом оподаткування податком на додану вартість за ставкою 20 %.

При цьому складанню акта від 19.08.2013 року № 1003/41-10/37-20/00131305 документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за травень 2013 року передувало складання акта від 19.07.2013 № 873/41-10/37- позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за квітень 2013 року, в якому контролюючий орган зазначив про завищення позивачем податкового кредиту за квітень 2013 року в сумі 105 970 662,22 грн, частиною якого є спірний податковий кредит в сумі 25 799 854,00 грн.

На підставі акта перевірки 19.07.2013 № 873/41-10/37- контролюючий орган склав податкові повідомлення-рішення від 07.08.2013: № про визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 70981615 грн., у тому числі в сумі 56 785 292 грн. за основним платежем та в сумі 14196323 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 23385516 грн. за квітень 2013 року та визначення штрафних (фінансових) санкцій в сумі 5846379 грн.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 06.03.2014 у справі № 826/13352/13-а, яка набрала законної сили 06.03.2014, скасував податкові повідомлення-рішення від 07 серпня 2013 року № та №.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПКУ) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПКУ платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 ПКУ податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПКУ податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення органами державної податкової служби документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.

Відповідно до пункту 202.1 статті 202 ПКУ звітним (податковим) періодом є один календарний місяць.

Згідно з пунктом 203.1 статті 203 ПКУ податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Зазначені норми закону засвідчують, що підставою для включення покупцем - платником податку на додану вартість до складу податкового кредиту цього податку є податкова накладна, виписана продавцем - платником податку, яка відповідає вимогам закону та зареєстрована продавцем у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів, не підтверджені податковими накладними, оформленими у відповідності до вимог закону та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому обов`язок з реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних постачальник - НАК «Нафтогаз України» мав право виконати протягом п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання, тобто у період з 01.04.2013 по 15.04.2013 включно.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Водночас подання покупцем разом з податковою декларацією за звітний податковий період заяви зі скаргою на такого постачальника надає такому покупцю право сформувати податковий кредит. У такому разі підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту є вказана заява зі скаргою на постачальника.

Разом з тим пункт 198.6 статті 198 ПКУ забороняє включати до складу податкового кредиту податок на додану вартість за відсутності податкових накладних, а пункт 198.2 статті 198 ПКУ визначає одну з перших подій для виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту - отримання платником податку товарів/послуг, яке має підтверджуватися податковою накладною.

Отже, за відсутності у позивача податкових накладних у звітному (податковому (періоді) - березні 2013 року його операція з придбання товару у НАК «Нафтгаз України» не може вважатися підтвердженою, тому за відсутності у позивача податкової накладної операція з отримання природного газу у березні 2013 року не є першою подією у розумінні пункту 198.2 статті 198 ПКУ. Звітним (податковим) періодом для позивача, в якому в нього виникло право сформувати податковий кредит, є квітень 2013 року, оскільки позивач отримав належним чином оформлені податкові накладні у квітні 2013 року.

При цьому пункт 198.6 статті 198 ПКУ визначає, що у разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Зважаючи на зазначене, позиція суду апеляційної інстанції про правомірне формування позивачем податкового кредиту у звітному періоді, за який платник до контролюючого органу подав податкову декларацію разом із заявою зі скаргою на постачальника разом та копіями первинних документів, є правильною.

При цьому суд апеляційної інстанції на підставі безпосередньо досліджених доказів, що були надані позивачем, спростував висновок суду першої інстанції про те, що сума сплаченого позивачем у травні 2013 року податку на додану вартість постачальникам товарів/послуг становить 0 грн, та установив, що сума сплаченого позивачем у травні 2013 року податку на додану вартість великим постачальникам, серед яких НАК «Нафтогаз України», становить 121 911 807,79 грн.

Контролюючий орган у касацій ній скарзі не наводить доводів та доказів, які б спростовували установлені судом апеляційної інстанції обставини чи свідчили б про порушення позивачем вимог пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, яке б полягало у заявленні за травень 2013 року до бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 25 799 854,00 грн, яка не дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередньому звітному податковому періоді - квітні 2013 року.

Доводи контролюючого органу про те, що платник податку втрачає право на включення до складу податкового кредиту звітного податкового періоду сум податку на додану вартість у разі якщо він у звітному періоді, в якому виписані податкові накладні, не додасть до податкової декларації такого періоду заяву із скаргою на постачальника, який не надав податкову накладну та/або порушив порядок її заповнення чи реєстрації, та не сформує в цьому періоді податковий кредит, не відповідають нормам матеріального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 375 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

З огляду на те, що Вищий адміністративний суд України ухвалою від 18.09.2014 зупинив виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 в частині стягнення судових витрат в сумах 2294,00 та 1147,00 грн до закінчення касаційного провадження, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення поновлює його виконання.

Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Замінити відповідача у справі - Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників правонаступником - Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 - без змін.

Поновити виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 у частині стягнення судових витрат в сумах 2294,00 та 1147,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду