Справа № 685/918/19
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 685/918/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бурлак Г.І.

Суддя-доповідач - Франовська К.С.

07 жовтня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 11 липня 2019 року (час ухвалення рішення та дата складення повного тексту - не зазначено, місце ухвалення - м.Теофіполь, Хмельницької області) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №288225 від 13.06.2019 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП і застосовано адміністративний штраф в сумі 680 грн.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 11 липня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №288225 від 13.06.2019 року відносно щодо ОСОБА_1 скасовано, справу про адміністративне правопорушення закрито.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що суд при його винесенні порушив норми процесуального та матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому просить скасувати його та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує на те, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, пристав на правову позицію позивача та не дав правильної правової оцінки висновкам відповідача. Помилковим відповідач вважає посилання суду першої інстанції на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті". Безпідставними вважає скаржник висновки суду щодо дій працівників поліції, які допустили подальший рух технічно несправного транспортного засобу.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи і не заперечується сторонами, що відповідачем винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №288225 від 13.06.2019 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП і застосовано адміністративний штраф в сумі 680 грн.

Згідно оскаржуваної постанови позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП за те, що він 13 червня 2019 року о 10 год. 35 хв. керуючи транспортним засобом Mercedes Benz номерний знак НОМЕР_1 , що належить ФОП ОСОБА_3. , на автодорозі Н-03 Житомир-Чернівці км 155+300м надавав послуги з перевезення пасажирів за маршрутом «Теофіполь-Кам`янець-Подільський» з технічними несправностями, а саме: стоянкова гальмова система не забезпечує нерухомий стан при відключеному від трансмісії двигуні, чим порушив п.31.4.1 «д» ПДР та накладено адміністративне стягнення в розмірі 680 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірної постанови відповідача.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів з обумовленими висновками суду першої інстанції погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про дорожній рух" технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Згідно з ч.2 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації - тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, вказаною нормою права передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має, зокрема, технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Пунктом 31.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, встановлено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Положеннями п. 31.4 ПДР визначений перелік технічних несправностей та вимог відповідності, у разі настання яких забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством.

Так, відповідно до п.31.4 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічних несправностей і невідповідності вимогам, які наведені в пунктах 31.4.1 31.4.7 Правил дорожнього руху, зокрема, п.31.4.1 "д", на який посилається відповідач в оскаржуваній постанові, стоянкова гальмова система при відключеному від трансмісії двигуні не забезпечує нерухомий стан:

-транспортних засобів з повним навантаженням - на уклоні не менше ніж 16%;

-легкових автомобілів, їхніх модифікацій для перевезення вантажів, а також автобусів у снарядженому стані - на уклоні не менше ніж 23%;

-вантажних автомобілів і автопоїздів у спорядженому стані - на уклоні не менше ніж 31%.

Згідно з розділом 1 чинного на даний час Порядку здійснення контролю за технічним станом колісних транспортних засобів при їх експлуатації, затвердженого Наказом МВС України 13 жовтня 2008 року №534, цей Порядок визначає процедуру проведення працівниками Державтоінспекції (далі - ДАІ) перевірок технічного стану колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) під час їх експлуатації в період між державними технічними оглядами, які здійснюються у випадку наявних ознак, що свідчать про технічну несправність КТЗ або забруднення ним навколишнього середовища, відповідно до вимог абзацу першого пункту 21 статті 11 Закону України "Про міліцію". На автомобільних дорогах і вулицях можуть бути перевірені КТЗ незалежно від їх призначення, місця реєстрації та належності, крім автомобілів: швидкої медичної допомоги, оперативних та аварійно-рятувальних служб, військових і дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, а також тих, що рухаються в колонах. За результатами перевірки складається Акт перевірки технічного стану колісного транспортного засобу (далі - Акт перевірки) за формою, наведеною у додатку до цього Порядку, копія якого надається водієві КТЗ.

Так, пунктом 3 Порядку визначено, що зупинення і перевірка КТЗ здійснюється у випадку наявних ознак, що свідчать про їх технічну несправність або забруднення ними навколишнього середовища, відповідно до вимог абзацу першого пункту 21 статті 11 Закону України "Про міліцію" та з дотриманням заходів особистої безпеки відповідно до вимог наказу МВС від 13.11.2006 N 1111 "Про затвердження Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.11.2006 за N 1243/13117.

Згідно п.4 Порядку технічний стан та обладнання КТЗ під час їх експлуатації перевіряється візуально та з використанням засобів вимірювальної техніки відповідно до ДСТУ 3649-97 "Засоби транспортні дорожні. Експлуатаційні вимоги безпеки до технічного стану та методи контролю" без втручання в роботу (розбирання) вузлів та агрегатів КТЗ, які перевіряються.

У разі незгоди водія з результатами перевірки КТЗ, а також перевірки КТЗ, які належать іноземцям, застосовуються засоби фото- і кінозйомки, відеозйомки для збереження результатів цієї перевірки.

Пункт 4.1. передбачає, що візуально перевіряються складові частини КТЗ, перелічені в підпунктах b, f, g, h, i пункту 14 Акта перевірки.

Згідно п.4.2. з використанням засобів вимірювальної техніки перевіряються складові частини КТЗ, перелічені в підпунктах a ( гальмова система ), c, d, e, f пункту 14 Акта перевірки.

ДСТУ 3649-97 «Засоби транспортні дорожні. Експлуатаційні вимоги безпеки до технічного стану та методи контролю» встановлює як основний показник ефективності гальмівної системи стоянки величину загальної питомої гальмівної сили. Загальна питома гальмівна сила - це відношення суми гальмівних сил на колесах до повної маси автомобіля.

ДСТУ передбачає, що перевірку працездатності гальмівної системи стоянки слід проводити на ухилах з вказаними мінімальними числовими значеннями, при цьому гальмівна система стоянки повинна забезпечувати значення загальної питомої гальмівної сили не менше 0,16 або нерухоме перебування автотранспортного засобу повної маси на дорозі з ухилом не менше 16 %, для легкових автомобілів, для їх модифікацій для перевезення вантажів і автобусів в спорядженому стані на дорозі з ухилом не менше 23 % і 31 % - для автопоїздів, тягачами яких є вантажні автотранспортні засоби. Відображення величини ухилу у відсотках зручно, тому що безпосередньо встановлює співвідношення довжин похилої і вертикальної сторін естакади, побудованої спеціально для перевірки ефективності гальмівної системи стоянки.

Справне гальмо стоянки повинне утримувати транспортний засіб у нерухомому стані після додатку зусилля 392 Н (40 кгс) на важіль управління гальмом стоянки легкового автомобіля і 588 Н (60 кгс) для інших категорій транспортних засобів в течію не менше 5 хвилин. Випробування повинні проводитися для двох положень транспортного засобу на ухилі: передніми колесами вгору і вниз. Критерієм ефективності гальмівної системи стоянки є можливість утримання транспортного засобу в нерухомому стані протягом не менше 5 хвилин на ділянці дорогі з нормативним подовжнім ухилом. Дорога для випробувань повинна мати цементо- або асфальтобетонне покриття. Поверхня дороги повинна бути рівною, сухою і чистою.

Як встановив суд та вбачається з матеріалів справи, перевірка гальмової системи транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , здійснена патрульними інспекторами в порушення зазначеного Порядку, візуально, без застосування вимірювальної техніки та відповідних умов, без складення акту, що підтверджено доданим відповідачем до постанови відеозаписом.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України).

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми приписують обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечував, з чим не погоджувався відповідач, останній зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

З матеріалів справи не видно, що такий обов`язок суб`єктом владних повноважень виконано.

Істотною ознакою презумпції невинуватості є те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні протиправного діяння. З цього випливає, що обов`язок доводити вину особи покладається на обвинувача, тобто на органи та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі. Це означає також неможливість перекладання ініціативи в дослідженні всіх обставин справи на осіб, притягуваних до відповідальності на стадії розгляду справи, і обов`язковість дослідження всіх обставин справи стороною-ініціатором.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП не доведена, не підтверджується належними доказами, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 11 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 жовтня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Совгира Д. І.