Справа № 640/211/19
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/28
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 жовтня 2019 року № 640/211/19

За позовом ОСОБА_1

До Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві

Головного управління ДФС у м. Києві

Про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № 20301-13 від 24.06.2016 року

Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС України у м. Києві від 24.06.2016 року № 20301-13 та зобов`язання Головне управління ДФС у м. Києві звільнити з податкової застави майно ОСОБА_1 зазначене в акті опису майна від 03.08.2018 року № 638/26-15-17-03-15 та виключити його з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Ухвалою суду від 16.01.2019 р. відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

30.01.2019 року представником відповідачів до суду було подано відзив на адміністративний позов.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 є власником легкового автомобіля марки Audi Q7 легковий універсал-В, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_2 з об`єм двигуна 2967 см3.

24.06.2016 ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення за № 20301-13, яким позивачу визначений до сплати транспортний податок за 2016 рік у сумі 25 000,00 грн. Зазначене податкове повідомлення-рішення було надіслане за адресою: АДРЕСА_1 , яке повернулося до податкової інспекції як не вручене "за закінченням встановленого терміну зберігання".

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 з метою надання в оренду належного йому автомобіля звернувся до нотаріуса для оформлення та посвідчення відповідного договору оренди, де йому було повідомлено, що рухоме майно перебуває у податковій заставі, внесеній 06.08.2018 року.

Позивач - ОСОБА_1 вважає податкове повідомлення - рішення від 24.06.2016 року № 20301-13 протиправними та просить суд скасувати його з наступних підстав.

Позивач зазначає, що належний йому транспортний засіб не входить до переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2016 році, оскільки середньоринкова вартість належного позивачу автомобіля є меншою ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2016 року.

Також позивач зазначає, що відповідачем оскаржуване рішення було направлене за невірною адресою, а саме: АДРЕСА_1 , проте вірною адресою позивача, згідно відмітки про реєстрацію в паспорті є: АДРЕСА_3 .

Відповідачі - ДПІ у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві та Головне управління ДФС у м. Києві - проти задоволення позовних вимог заперечили, зазначивши, що податкове повідомлення - рішення від 24.06.2016 року № 20301-13 було прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з таких підстав.

Законом України №71-VІІІ від 28.12.14 р. "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" з 01.01.15 р. введено в дію ст.267 Податкового кодексу України "Транспортний податок".

Законом України № 909-VIII від 24.12.15 р. "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", який набрав чинності 01.01.16 р., викладено в новій редакції пп.267.2.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України та п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України доповнено пп. 267.6.7 - 267.6.10.

Відповідно до п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України (в редакції чинній до 01.01.16р.), встановлено, що об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно з пп.267.2.1 п. 267.2 ст.267 Податкового кодексу України (в редакції чинній з 01.01.16 р.) об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до п.267.4 ст.267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з приписами пп.267.5.1 п.267.5 ст.267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пп.267.6.1 п.267.6 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Відповідно до ст. 10 Податкового кодексу України транспортний податок є місцевим податком.

П.4.4 ст.4 Податкового кодексу України встановлено, що установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Рішенням Київської міської ради №58/923 від 28.01.15 р. "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629" внесені зміни до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року, а саме: встановлений в м. Києві новий податок на майно - транспортний податок та затверджено положення про транспортний податок.

Рішенням Київської міської ради № 103/103 від 11.02.16 р. "Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку" внесення змін до додатка 2 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" (в редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року N 58/923)" та викладено пункт 2.1 розділу 2 викласти в такій редакції: "2.1. Об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті", а також доповнено розділу 6 новими пунктами 6.7 - 6.10.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.16 р. № 66 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів.

Згідно з п.2 зазначеної Методики середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.13 р. № 403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Відповідно до пункту 4 Методики інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата станом на 01.01.16р. визначена у розмірі 1378 грн.

Об`єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500,00 грн. (750 х 1378,00 грн.) та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).

На офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України розміщена інформація про середньоринкову вартість легкових автомобілів.

14.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся із запитом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля марки Audi Q7 легковий універсал-В, 2014 року випуску, об`єм циліндрів двигуна 2967 куб.см., станом на 2016 рік пробіг становив 40 000 км.

20.12.2018 р. Міністерством економічного розвитку і торгівлі України було надано відповідь № 3805-05/56115-09, згідно якої повідомлено, що розрахована у 2016 році згідно з Методикою середньоринкова вартість легкового автомобіля Audi Q7 з об`ємом циліндрів двигуна 3,0 літра, дизель, автоматичною коробкою переключення передач, 2014 року випуску та пробігом 40 000 км. становила 1 011 861,70 грн. (з ПДВ).

З огляду на вищевикладене, належний позивачу автомобіль згідно з пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Також слід зазначити, що відповідачем дійсно було направлено оскаржуване податкове повідомлення-рішення за невірною адресою, а саме: АДРЕСА_1 , оскільки з наданої до суду копії паспорту вбачається місце реєстрації позивача саме за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин у суду відсутні підстави для висновку про відповідність оскаржуваного рішення вимогам, встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України, зокрема, щодо обґрунтованості, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Щодо позовних вимог в частині зняття арешту з рухомого майна позивача суд зазначає наступне.

Згідно з матеріалами справи інформацію про обтяження свого рухомого майна позивач отримав з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (витяг №57481622 від 09.11.2018р.), в якому як на підставу відповідного обтяження міститься посилання на акт опису від 03.08.2018 р. №638/26-15-17-03-15.

Згідно з п.п. 89.1.1. та 89.1.2 п. 89.1, п. 89.2 ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки з врахуванням висновків суду підстави для виникнення у позивача обов`язку зі сплати транспортного податку за 2016 рік відсутні, відсутні і підстави для виникнення права податкової застави щодо майна позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення, а саме - суд в порядку ст. 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і розглянути по суті вимогу про визнання протиправним та скасування акту опису майна від 03.08.2018 р. №638/26-15-17-03-15, винесеного згідно з Порядком застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 р. №572 (чинного станом на 29.06.2016 р.).

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління ДФС у м. Києві звільнити з податкової застави майно ОСОБА_1 зазначене в акті опису майна від 03.08.2018 року № 638/26-15-17-03-15 та виключити його з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, то вказана вимога є фактично похідною від вимог про скасування рішень відповідача і, відповідно, є належним способом захисту порушеного права і підлягає до задоволення.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

23.05.2019 року представником позивача до суду подано заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката з додатками на підтвердження заявленої суми, 18.07.2019 р. надано докази скерування заяви відповідачам.

Згідно з заявою розмір витрат визначено у сумі 3 000 грн.

Понесення витрат на правову допомогу підтверджується копією договору про надання правової допомоги від 10.12.2018 р. №1/12-ПД-18, укладеної позивачем з АБ "Віталій Волошин і партнери", додаткової угоди №1 до нього від 25.12.2018 р., згідно з якою виконавцем здійснюється представництво в Окружному адміністративному суді м. Києва у справі про оскарження податкового повідомленні-рішення №20301-13 від 24.06.2016 р. та вчинення дій щодо звільнення майна з податкової застави з погодинною платою 500 грн., копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 27.09.2007 р. №3006, виданого на ім`я Волошина Віталія Юрійовича , рахунком від 14.01.2019р. на суму 3 000 грн., що включає аналіз наданих документів, опрацювання законодавства, підготовку запиту, проведення консультацій з клієнтом, подання позову, копією квитанції від 14.01.2019 р. №0.0..1 про сплату позивачем 3 000 грн. на рахунок АБ "Віталій Волошин і партнери", копією звіту від 21.02.2019 р. про надану правничу допомогу, актом приймання-передачі наданих послуг від 21.02.2019 р.

29.07.2019 р. до суду надано клопотання відповідачів про відмову у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу у зв`язку з неспівмірністю заявлено ї до відшкодування суми.

Згідно ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На думку суду, заявлений до відшкодування розмір витрат на правову допомогу - 3 000 грн. - є співмірним з наданим обсягом правової допомоги; відповідачами у поданому клопотанні не надано обґрунтування неспівмірності заявлених витрат.

Зокрема, посилання на положення Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 р. № 4191-VI, на який посилаються відповідачі, станом на 2019 р. втратив чинність на підставі Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017р.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що суду надано право, а не обов`язок зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В даному випадку суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

На підставі вищевикладеного, ст. 9, 241-246, 255, 257-262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №20301-13 від 24.06.16 р. а також акт опису майна від 03.08.2018 р. №638/26-15-17-03-15 Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

3. Зобов`язати Головне управління ДФС у м. Києві звільнити з податкової застави майно ОСОБА_1 , зазначене в акті опису майна від 03.08.2018 року № 638/26-15-17-03-15 та виключити його з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

4. Присудити до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1409,60 грн. (судовий збір) та 3 000 грн. (витрати на правову допомогу).

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 07.10.2019 р.