Справа № 300/1089/19
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2019-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2019 р. справа № 300/1089/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Грицюка П.П.,

за участю: секретаря судового засідання Ткачука І.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Хімченка В.В.,

свідка - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови №ІФ704/1673/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 11.04.2019 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками проведеного інспекційного відвідування посадовими особами відповідача, встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в порушення вимог статті 24 КЗпП України допустив до роботи без оформлення трудових відносин найманого працівника ОСОБА_4. Однак, в ході даного інспекційного відвідування посадовими особами відповідача не було взято до уваги те, що з ОСОБА_4 укладено договір цивільно-правового характеру. Згідно умов договору ОСОБА_4 повинен був надавати послуги з викладки товару, який поступив, а позивач оплатити результат його роботи. За результатами виконання умов договору складено акт приймання-передачі виконаних робіт №1 від 29.03.2019 року. Зазначив, що за термін дії цивільно-правового договору щодо надання послуг ним сплачено ПДФО, військовий збір та ЄСВ за березень 2019. Вказані документи були надані в Управління Держпраці в області, як додатки до заперечення на акт перевірки. Також вказав, що відповідач, при складанні акту та приймаючи рішення про накладення штрафу взяв до уваги виключно пояснення ОСОБА_4, які не можуть бути доказом, оскільки є недопустимими та недостовірними. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.05.2019 року дану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання до Івано-Франківського окружного адміністративного суду документу про сплату судового збору в розмірі встановленому статтею 4 Закону України "Про судовий збір" в сумі 1251,90 грн. Позивач у вказаний строк усунув недоліки (а.с. 52).

06.06.2019 року ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання (а.с. 1-2).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 21.06.2019 року. Щодо заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві (а.с. 71-79). Зазначив, що Управлінням Держпраці на підставі пп. 3, п. 5 Порядку № 295 проведено інспекційне відвідування у ФОП ОСОБА_1. В той же час працівниками Головного Управління Національної Поліції України в Івано-Франківській області та Управління Державної Міграційної Служби в Івано-Франківській області проводилися спільні заходи спрямовані на виявлення порушень законодавства України при працевлаштуванні іноземних громадян. Під час проведення інспекційного відвідування 20.03.2019 року встановлено, що в кіоску «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 перебував громадянин Сирійської арабської республіки ОСОБА_4. В своїх поясненнях ОСОБА_4 зазначив, що працює продавцем в даному кіоску майже рік, робочий день триває з 09:00 до19:00 год. Також в ході проведення інспекційного відвідування встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не укладено трудовий договір. Щодо укладення цивільно-правового договору вказав, що даним договором не передбачено яку саме кількість товару має викласти виконавець, тобто, немає кінцевого результату роботи. Отже, ФОП ОСОБА_1 допустив працівника ОСОБА_4 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, чим порушив вимоги частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України. Просив в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач та представник позивача обставини та вимоги, викладені в позовній заяві підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві. Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу в порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вислухавши свідка, дослідивши заяви по суті справи та письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу про проведення інспекційного відвідування від 20.03.2019 року №436-Д (а.с. 37) та направлення від 20.03.2019 року №04-13/15-10/2093 (а.с. 34) головним інспектором відділу з питань трудових відносин та зайнятості Соловйовим В.В. проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин із працівниками. Докази пред`явлення позивачу зазначеного наказу та направлення в момент перевірки в матеріалах справи відсутні.

За результатами здійсненої перевірки складено акт №ІФ704/1673/АВ від 21.03.2019 року (а.с. 19-26). Відповідно до вказаного акту, інспекторами праці виявлено порушення позивачем законодавства про працю, а саме, в порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України, ФОП ОСОБА_1 здійснив фактичний допуск працівника до роботи без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, в ході інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 20.03.2019 року встановлено, що в кіоску «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, на робочому місці продавця перебував громадянин Сирійської арабської республіки ОСОБА_4.

ОСОБА_4 в поясненнях наданих під час інспекційного відвідування вказав, що працює продавцем в даному кіоску в ОСОБА_7 майже рік, робочий день триває з 09:00 до 19:00 год. однак від підпису наданих пояснень в присутності свідків відмовився.

З представлених ФОП ОСОБА_1 документів встановлено, що з ОСОБА_4 на час інспекційного відвідування 20.03.2019 року, трудовий договір не укладено. Таким чином, інспекційним відвідуванням встановлено, що ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги частини 1 та 3 статті 24 КЗпП України та фактично допущено до роботи без оформлення трудового договору найманого працівника ОСОБА_4. Копії пояснень ОСОБА_4 та матеріали фотофіксації додано до акту інспекційного відвідування.

Примірник акта перевірки у зв'язку із неможливістю вручення направлено позивачу 22.03.2019 року поштовим відправленням із рекомендованим повідомленням про вручення (№778).

28.03.2019 року до Управління Держпраці надійшов підписаний ОСОБА_1 примірник Акту інспекційного відвідування разом із запереченнями щодо проведеного інспекційного відвідування (а.с. 110-112).

Відповідь на зауваження надана інспектором праці Соловйовим В.В. 01.04.2019 року за вих. № 05-16/27 (а.с. 32-33).

01.04.2019 року за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 внесено припис про усунення виявлених порушень № ІФ704/1673/АВ/П із вимогою усунути порушення законодавства про працю, який також надіслано позивачу цінним листом з описом вкладення 01.04.2019 року (квитанція поштового відправлення 800) (а.с. 121).

05.04.2019року на адресу Управління Держпраці надійшло повідомлення від ФОП ОСОБА_1 про виконання ним вимог припису (а.с. 126).

Інспектором праці Соловйовим В.В. складено протокол від 05.04.2019 року про адміністративне правопорушення №ІФ704/1673/АВ/П/ПТ (а.с. 123-124) за порушення позивачем вимог законодавства про працю, відповідальність за яке передбаченоч.3 ст. 41 КУпАП, який супровідним листом №16-07/15-10/2756 від 15.04.2019 року (а.с. 125), направлено на розгляд до Івано-Франківському міському суду.

27.03.2019 заступником начальника Управління прийнято рішення щодо розгляду справи про кладення штрафу, справу призначено до розгляду на 11.04.2019 року (а.с. 136).

Про виклик на розгляд справи про накладення штрафу ФОП ОСОБА_1 повідомлялося рекомендованим листом від 01.04.2019 року №0507/15-10/2375 (а.с.137) (список згрупованих поштових відправлень №5514 від 02.04.2019 року (а.с. 138-139). Даний лист, відповідно до відстеження поштового відправлення, отримано позивачем особисто 03.04.2019 року (а.с. 142).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 за порушення законодавства про працю, передбачені ч. 2 ст. 265 КЗпП України заступником Управління Держпраці 11.04.2019 року винесено постанову №ІФ704/1673/АВ/П/ПТ/ТД-ФС (а.с. 143), яка надіслана позивачу рекомендованим листом 12.04.2019 року (список згрупованих поштових відправлень № 6273) (а.с. 144).

На переконання позивача оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, відтак, з метою захисту свого порушеного права він звернувся із позовною заявою до суду.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Управління Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, зареєстрованими у встановленому порядку, Положенням про Державну службу України з питань праці, наказами та дорученнями Голови Державної служби України з питань праці.

Згідно Положення про Управління Держпраці в Івано-Франківсьій області одним з основних завдань Управління Держпраці є здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, падання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Частинами 4 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (надалі, також Закон №877) визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами: здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом.

Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 3 статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Виходячи із вищезазначених приписів трудового законодавства, забороняється фактичний допуск до роботи особи без укладення трудового договору. В свою чергу факт здійснення такої роботи, на переконання суду, повинен фіксуватися належними та допустимими способами та засобами, які б дали можливість беззаперечно встановити допуск певної ідентифікованої особи до виконання роботи без укладення трудового договору.

Здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань регламентувалося Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань.

Згідно з пунктом 9 Порядку №295 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Підпунктом 3 та 6 пункту 11 Порядку №295 передбачено, що інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.

Відповідно до пункту 19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Згідно з пунктом 20 Порядку №295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Відповідно до пункту 23 Порядку №295 припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Пунктом 25 Порядку №295 передбачено, що стан виконання припису перевіряється після закінчення зазначеного у ньому строку усунення недоліків, якщо об`єкт відвідування не надав відповідь або надав її в обсязі, недостатньому для підтвердження факту усунення виявлених порушень.

Відповідно до пункту 26 Порядку №295 у разі відмови керівника чи уповноваженого представника об`єкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису акт та припис складаються у трьох примірниках. Два примірники акта і припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування та невиїзного інспектування. Об`єкт відвідування зобов`язаний повернути інспектору праці підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання. У разі ненадходження в установлений строк підписаного примірника акта та припису складається акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надсилається об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з пунктом 29 Порядку №295, заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі - Порядок №509) визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення".

Приписами пункту 2 Порядку №509 передбачено, що штрафи можуть бути накладені Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Згідно з пунктами 6 та 7 Порядку №509, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Приписами пункту 8 Порядку №509 передбачено, що постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Так, у підтвердження факту допуску особи до роботи в ФОП ОСОБА_1, інспектором праці відібрано пояснення в ОСОБА_4. У даних поясненнях в графі: «найменування роботодавця» зазначено: ОСОБА_7, працюю з -09:00 до19:00 год., майже рік, посада - продавець. Від підпису ОСОБА_4 відмовився в присутності свідків (а.с. 38).

Суд звертає увагу, що вищевказані пояснення є єдиним доказом, зібраним відповідачем, які не можуть підтвердити наявність ознак порушення ФОП ОСОБА_1 частини 3 статті 24 КЗпП України, оскільки стосуються роботодавця ОСОБА_7. Інших доказів, які б свідчили про фактичний допуск позивачем працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) відповідачем не надано.

Крім того, при проведенні інспекційного відвідування позивачем надавався договір цивільно-правового характеру укладений між ним та ОСОБА_4 (а.с. 127-128). Вищевказаним договором та Актом приймання передачі виконаних робіт №1 від 29.03.2019 року (а.с. 129) передбачено, що його предметом є кінцевий результат праці цієї особи, оскільки він повинен був виконати разові роботи. Отже, на ОСОБА_4 не поширювалася дія правил внутрішнього трудового розпорядку.

У відповідності до ч. 1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно статті 903 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Отже, в договорі було зазначено про вартість за надання послуг у розмірі 500 грн., що не суперечить вищезазначеним вимогам.

Відповідно до статті 905 Цивільного кодексу України, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Суд констатує, що при оформленні договору цивільно-правового характеру ФОП ОСОБА_1 не виступав роботодавцем, так як їхні відносини з ОСОБА_4 регулювалися Цивільним кодексом, а не трудовим законодавством. Предметом цивільно-правового договору можуть бути практично будь-які правочини, які виникають у ході господарської діяльності, але належать до сфери цивільно-правових відносин.

Таким чином, на підставі вищенаведених обставин справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивачем були укладені саме цивільно-правові правочини, а не трудові договори, оскільки такі правочини були укладені для досягнення результатів праці - отримання певних послуг, а не регулювали сам процес праці, що властиво трудовим договорам.

Відповідно до приписів статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із статтею 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи наведені норми КАС України, суд вважає, що виключно на підставі вищевказаних пояснень ОСОБА_4 неможливо зробити висновок про фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору. Водночас, висновок про фактичний допуск ОСОБА_4 спростовується наявністю цивільно-правового договору №1 від 19.03.2019 року (а.с.27-28), актом приймання-передачі виконаних робіт №1 від 19.03.2019 року (а.с.29) та його показами в якості свідка.

Так, свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що здійснював викладку товару в торговій точці відповідно до цивільно-правового договору за що отримав від ОСОБА_1 500,00 грн. В момент відлучення із торгової точки позивача прийшли посадові особи перевіряючих органів та не забезпечивши перекладача (оскільки він погано розуміє українську мову) відібрали в нього пояснення.

Суд наголошує, що преюдиційним при кваліфікації порушення частини 3 статті 24 КЗпП України є встановлення фактичного допуску працівників до роботи, що в даній справі посадовими особами здійснено не було та не доведено під час судового розгляду справи.

Крім того, за результатами розгляду справи Івано-Франківським міським судом 10.06.2019 року винесено постанову. Згідно даної постанови провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП (а.с. 166-167).

Так, судовим рішенням визначено, що встановлюючи відповідно до ст. 251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол, та надаючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд вважає, що докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 41 КУпАП, у справі відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже суд констатує, що постановою Івано-Франківського міського суду від 10.06.2019 року встановлено відсутність події та складу правопорушення, зокрема вини ОСОБА_1 у вчиненні визначеного порушення вимог законодавства про працю.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов слід задовольнити: визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області №ІФ704/1673/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 11.04.2019 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ФОП ОСОБА_1 сплачений судовий збір в загальному розмірі 1251,90 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами управління Держпраці в Івано-Франківській області №ІФ704/1673/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 11.04.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1251 (тисячу двісті п'ятдесят одну) гривню 90 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), АДРЕСА_2;

Управління Держпраці в Івано-Франківській області (), вул. Незалежності, 67, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Грицюк П.П.

Рішення складене в повному обсязі 04 жовтня 2019 р.