Справа № 320/6666/19
Суддя: Фомін В. А.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 03.10.2019
Справа № 320/6666/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Фоміна В.А.,

секретаря судового засідання Захарової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою адвоката Фоменка Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до інспектора поліції Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області Прокопчука Івана Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Фоменко О.С., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову від 05.08.2019 року серії ЕАВ № 1395340 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП України та накладення штрафу у розмірі 425,00 гривень.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що 05.08.2019 року під час зупинки авто, яким керував позивач, інспектором поліції було повідомлено, що він порушив вимоги ПДР України. Фактично не проводивши розгляд адміністративної справи, інспектор поліції видав позивачу роздруківку з електронного апарату, при цьому назвавши останню - додатком до постанови в справі про адміністративне правопорушення, та повідомив про необхідність сплати штрафу в сумі 425,00 грн.

Ознайомившись із виданою відповідачем роздруківкою, позивач дізнався, що нібито він порушив ПДР України в частині "порушення проїзду на заборонений червоний сигнал, або миготливий", або два червоних миготливих сигнали забор.рух". Позивач не погодився із думкою інспектора поліції, попросив уточнити суть інкримінованого правопорушення та надати відповідні докази на що інспектор поліції повідомив, що винесе постанову в справі про адміністративне правопорушення, у випадку незгоди позивач може оскаржити його дії в судовому порядку. Яке саме порушення ПДР України допустив позивач, останньому невідомо, оскільки інспектор поліції відмовився надати такі пояснення.

З тексту роздруківки до постанови не вбачається які саме вимоги ПДР України порушив позивач, тобто на останнього накладено адміністративне стягнення за невідоме порушення ПДР України. Позивач був позбавлений можливості надати пояснення, оскільки йому не було повідомлено суть скоєного правопорушення. Позивач фізично не міг надати будь-які пояснення, заявити клопотання, тощо, оскільки видана останньому роздруківка до постанови не містить таких граф, що позбавляє його скористатися своїми правами. Окрім того, на думку інспектора поліції, порушення ПДР позивач допустив о 09-46 годині, а роздруківку зроблено вже о 09-49 годині, тобто за три хвилини інспектор поліції зміг зупинити автомобіль під керуванням позивача, пояснити суть скоєного правопорушення, роз`яснити права позивачу, дослідити докази та винести постанову по справі. Вважає постанову винесну 05.08.2019 року серії ЕАВ № 1395340 якою позивача притягнуто до адміністртивної відповідальності незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивача адвоката Фоменка О.С. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, та за відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі.

Відповідач про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, відзиву на адміністративний позов у встановлений законом строк не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши адміністративну справу, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що у задоволені адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1,2 ст.7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно з вимогами ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

Постановою серії ЕАВ № 1395340 винесеною 05.08.2019 року інспектором поліції Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області Прокопчуком І.І., ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 425 гривень, за те, що позивач 05.08.2019 року о 09:46:03 в м. Мелітополі по вул. Леніна, 199 керуючи ТЗ проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора чи порушив п. 8.7.3 е ПДР України /а.с.7/.

Згідно із вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, проїзд на заборонний сигнал світлофора.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі ст. 248 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП відповідачем було з`ясовано, що позивачем було скоєно адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП. Адміністративне стягнення було накладено в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.122 КУпАП.

Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно дост.283 КУпАП.

Частина друга ст.258 КУпАП передбачає, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до Національної поліції. Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в т.ч. частина перша, друга і третя ст.122 КУпАП).

Частиною 5 ст.258 КУпАП не передбачені винятки щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо встановленого порушення.

Постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складено інспектором патрульної поліції, який відповідно до вимог ст.222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ч.2 ст.122 КУпАП.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі за ч.2 ст.122 КУпАП, відбувається в скороченому вигляді, а саме фіксація адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Отже, відповідач правомірно виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що стягнення відповідачем застосовано без порушень, в межах санкції статті 122 ч.2 КУпАП, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні.

Виходячи з положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, як нормативного акту, яким у своїй діяльності керується поліція при притягненні правопорушників до відповідальності, наявність спеціального допуску фотокамерам чи відео регістраторам будь - якого виробника, не є обов`язковою умовою її використання працівниками поліції при виявленні та фіксації порушень Правил дорожнього руху.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, суд вважає, що відповідач при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача правильно встановив наявність в діях останнього порушень вимог п. 8.7.3. е ПДР України.

Відповідно до п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими.

Ураховуючи встановлення під час судового розгляду справи факту порушення позивачем вимог п. 8.7.3 е ПДР України, суд дійшов висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення, в якій винесена постанова, була розглянута інспектором поліції Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області Прокопчуком І.І., як уповноваженою посадовою особою органу поліції безпосередньо на місці вчинення правопорушення, що передбачено ч. 1 ст. 276 КУпАП.

Крім того, судом встановлено, що постанова винесена з дотриманням вимог ст.ст. 222, 258, 278, 280, 283 КУпАП та процесуального порядку, передбаченого розділом IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року за №1376.

За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій, дотримання порядку їх вчинення та законність прийнятого рішення, а права й інтереси позивача не порушено, та враховуючи, що при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач діяв у відповідності з вимогами КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», а винесена ним постанова є законною, тому, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11,17, 71, 86, 159, 161, 163, 171-2 КАС України, ст.ст. 33, 126, 252, 280, 287, 293 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

В позові Адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до інспектора поліції Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області Прокопчука Івана Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в Мелітопольський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.А. Фомін