Справа № 1.380.2019.002342
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8864/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року, ухвалене суддею Гулик А.Г. у м. Львові о 14 год. 57 хв. у справі № 1.380.2019.002342 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 58680828 від 21.03.2019 року.

У обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що приватний виконавець виконавчого округу Львівської області ОСОБА_2 21.03.2019 року відкрила виконавче провадження № 58680828 з виконання постанови ОСОБА_3 державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові № 0006-вих-311/6 від 28.01.2019 року.

Проте, постанова ОСОБА_3 державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові № 0006-вих-311/6 від 28.01.2019 року, як виконавчий документ, на думку позивачки, не відповідає вимогам, які Законом України «Про виконавче провадження» ставляться до виконавчих документів, зокрема: не зазначено строк предявлення виконавчого документа до виконання, дату народження боржника вказано неправильно, невірно зазначено номер поштового відправлення, яким виконавчий документ надісланий позивачу. Крім того, позивачка додаткового зазначає, що до повноважень приватних виконавців не входить виконання рішень, за якими стягувачами є державні органи.

Враховуючи ці недоліки виконавчого документа відповідач, на думку позивачки, не мав права відкривати виконавче провадження.

Позивачка зазначає, що відповідач безпідставно відкрив виконавче провадження у справі з виконання постанови ОСОБА_3 державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові № 0006-вих-311/6 від 28.01.2019 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення правил містобудування та вважає, що захист порушеного права можливий шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження як протиправної.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржила позивачка, ОСОБА_1, подавши апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка зазначає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи та зробив помилковий висновок про відмову в задоволенні позову. Позивачка звертає увагу, що суд першої інстанції не надав оцінки правовій нормі, яка міститься у пункті 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавчий документ, який не відповідає вимогам, які до нього ставляться повертається стягувачу та повторно зазначає ті самі недоліки, на які вказала у позовній заяві.

Позиція відповідача у справі зводиться до того, що відповідно до статті 303 КУпАП строк пред`явлення до виконання постанови про накладення адміністративного стягнення становить три місяці. При цьому, строком є період у часі, а не календарна дата, а отже вказана вимога до змісту виконавчого документу дотримана.

Відповідач звертає увагу також на те, що стаття 4 Закону України «Про виконавче провадження» не вимагає зазначення у виконавчому документі номеру поштового відправлення, а на приватного виконавця не покладено обов`язку перевіряти надіслання постанови особі, яку притягують до адміністративної відповідальності, як і факту її вручення.

Стосовно неправильно вказаної дати народження боржника у виконавчому документі, то відповідач пояснив, що дату народження боржника можливо визначити за ідентифікаційним номером, який вказаний у виконавчому документі. Помилка в даті народження не є підставою для повернення виконавчого документа, а також не дає підстави вказувати про відсутність такої інформації у виконавчому документі.

Відповідач заперечила проти доводів позивачки про те, що стягувач є державним органом і відповідно приватний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження, виходячи з того, що ОСОБА_3 державного архітектурного-будівельного контролю у м. Львові не входить в структуру Державної архітектурно-будівельної інспекції України, а є виконавчим органом Львівської міської ради.

Позиція третьої особи у справі зводиться до того, що дані, які містить виконавчий документ є достатніми для прийняття приватним виконавцем його до виконання, а помилка у даті народження боржника не є безумовною підставою для його повернення чи висновків про неправильність рішення виконавця про відкриття виконавчого провадження, оскільки можливість виправити описки чи помилки у вказаних документах передбачена в Законі України «Про виконавче провадження».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_3 державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові винесла постанову № 0006-вих-311/6 від 28.01.2019 року про стягнення з позивача 5100,00 грн. штрафу за вчинення адміністративного правопорушення у сфері архітектури та містобудування.

Вказана постанова 20.03.2019 року пред`явлена ОСОБА_3 державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові до виконання згідно з заявою про відкриття виконавчого провадження № 0006-вих-980.

21.03.2019 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області ОСОБА_2 винесла постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 10200,00 грн. штрафу за вчинення адміністративного правопорушення у сфері архітектури та містобудування.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки постанови ОСОБА_3 державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові № 0006-вих-311/6 від 28.01.2019 року, як виконавчого документа, не є такими, що унеможливлюють відкриття виконавчого провадження виконавцем.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги, які ставляться до виконавчого документа, де в частині 1 зазначено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк предявлення рішення до виконання.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо, зокрема, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Апеляційний суд встановив, що у виконавчому документі зазначено дату народження боржника - фізичної особи 05.06.19740 року. Сторони у справі не заперечують, що дата народження боржника зазначена невірно, проте вважають, що цей недолік не є перешкодою у відкритті виконавчого провадження та здійснення примусового виконання виконавчого документа. Проте, на думку апеляційного суду, вказаний недолік виконавчого документа є суттєвим і таким, що не дає можливості ідентифікувати боржника, оскільки дата народження боржника і дата вказана у виконавчому документі різні.

Апеляційний суд зазначає, що у виконавчому документі відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» зазначається дата набрання рішенням законної сили. Суд звертає увагу на те, що дата визначається як запис, що містить в собі число місяця (день), місяць та рік. Однак, дослідивши виконавчий документ, апеляційний суд встановив, що у ньому не вказана дата набрання рішенням чинності, а лише містяться загальні положення статті 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які регулюють порядок набрання рішенням законної сили. Апеляційний суд зазначає, що вказівка на дату набрання рішенням законної сили є обовязковим реквізитом виконавчого документа і свідчить про те, що рішення є таким яке підлягає виконанню з цієї дати.

Приватний виконавець не звернула увагу на цей недолік виконавчого документа та не переконалась в тому, чи набрало рішення законної сили і чи підлягає воно виконанню.

Вказаний недолік виконавчого документа, на думку апеляційного суду, є суттєвим і таким, що унеможливлює відкриття виконавчого провадження і примусове виконання виконавчого документа.

Апеляційний суд зазначає, що у виконавчому документі відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» зазначається строк предявлення рішення до виконання. Суд звертає увагу на те, що строк - це певний період, зі спливом якого повязана дія чи подія, що має юридичне значення. Однак, дослідивши виконавчий документ, апеляційний суд встановив, що у ньому не вказаний строк предявлення виконавчого документа до виконання, а лише містяться загальні положення статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які регулюють порядок виконання постанови у справі про адміністративні правопорушення.

Вказаний недолік виконавчого документа, на думку апеляційного суду, є суттєвим і таким, що унеможливлює відкриття виконавчого провадження і примусове виконання виконавчого документа.

Отже, апеляційний суд зазначає, що приватний виконавець виконавчого округу Львівської області ОСОБА_2 при надходженні виконавчого документа не звернула увагу на недоліки виконавчого документа, неправомірно відкривши виконавче провадження за виконавчим документом, який не відповідає вимогам, які до нього ставляться.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, у звязку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про задоволення позову з вищевикладених мотивів.

Щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд звертає увагу на наступні обставини.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За наведених обставин судові витрати позивача, а саме судовий збір за подання позовної заяви, сплачений на підставі квитанції № 0.0..1 від 27.05.2019 року в сумі 768,40 грн., судовий збір за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову, сплачений на підставі квитанції № 0.0..1 в сумі 576,30 грн. та за подання апеляційної скарги, сплачений на підставі квитанції № 0.0..1 від 08.08.2019 року в сумі 1152,60 грн. необхідно стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_2 всього в сумі 2497,30 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 1.380.2019.002342 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження № 58680828 від 21.03.2019 року.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 6896 (шість тисяч вісімсот девяносто шість) гривень 64 копійки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повний текст постанови складено 04.10.2019 року