Справа № 460/582/19
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/8803/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_2 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, прийняте суддею Комшелюк Т.О. у м. Рівному у справі за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат,-

встановив:

Національна академія сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач) про стягнення витрат, пов'язаних із утриманням у закладі вищої освіти в розмірі 271378,22 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час навчання та розірвання контракту відповідач мав статус учасника бойових дій та на нього поширювались гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

З приводу обмеження по віку до 23 років, коли йому вже виповнилося 25 років, то п.п.1 п. 1 Порядку та умов надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно технічної та вищої освіти суперечить ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» що має вищу юридичну силу.

Також не обґрунтованими є доводи позивача, що ОСОБА_3 не подав заяви із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на яку претендує, виходячи з вимог п.8 Порядку, позаяк останній набрав чинності 01.01.2017 року, а на перший курс навчання відповідач був зарахований 26.07.2016 року.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Національна академія сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги проаналізовано Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Порядок та умови надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно технічної та вищої освіти та акцентована увага, що державна підтримка у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного бюджету здійснюється у випадку дотримання умов та порядку її надання.

Зокрема, п.8 Порядку та умов надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно технічної та вищої освіти передбачає подання заяви із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки. При укладенні контракту та зарахуванні на перший курс навчання відповідач такої заяви не надавав. Подаючи рапорт про відрахування, останній погодився відшкодувати витрати на утримання у вищому військовому навчальному закладі.

У відповідності до Порядку відшкодування (№964), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року та Порядку розрахунку витрат, повязаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (№419/831/240/605/537/219/534), відповідачу вручено довідку розрахунок №1177 від 08.08.2018 року (сума 271378,22 грн.).

Суд помилково покликався на ст.12 Закону і звільнив відповідача від оплати за навчання, коли вказана норма не звільняє від відшкодування витрат, повязаних з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про те, що маючи статус учасника бойових дій претендує на пільги, передбачені законодавством щодо освіти. Судом вірно визначено предмет спору. Виникають сумніви щодо розрахунку витрат, позаяк проходячи службу за контрактом, його грошове утримання було вищим від такого ж у академії. Проведено аналіз законодавства та звернута увага на пільги та гарантії.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_3 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії ЮА № 015297 від 05.03.2015 року (а.с. 55).

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_2 від 26.07.2016 року № 52-КС (по особовому складу) відповідача зараховано на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_2 (а.с. 11).

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_2 від 05.08.2016 року № 183 (по стройовій частині) відповідача зараховано до списків особового складу Національної академії та на усі види забезпечення, а на котлове забезпечення з обіду (а.с. 12).

Того ж дня, між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_2 та відповідачем укладений Контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого останній зобовязувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у вищому військовому закладі, зокрема, у разі дострокового розірвання контакту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість (а.с. 13).

В подальшому, відповідачем поданий рапорт про його відрахування з числі курсантів Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_2 у звязку з небажанням продовжувати навчання та зобовязанням відшкодувати витрати на утримання у закладі вищої освіти (а.с. 14).

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_2 від 08.08.2018 року № 88-КС (по особовому складу) з відповідачем розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України у звязку з небажанням продовжувати навчання та відраховано останнього з числа курсантів першого курсу у звязку з розірванням контракту (а.с. 15).

Також, наказом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_2 від 08.08.2018 року № 199 (по стройовій службі) відповідача з 08.08.2018 виключено зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення, а також зобовязано відшкодувати витрати, повязані з його утриманням в Національній академії за період з 05.08.2016 року по 08.08.2018 року в сумі 271378,22 грн (а.с.16).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки на час навчання та розірвання контракту відповідач вже мав статус учасника бойових дій та на нього поширювалися гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, виходячи з наступного.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Згідно зі частиною пятою статті 25 Закону № 2232, з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом 4 частини 2 статті 23 цього Закону.

Курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «і», «и» частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку - частина десята статті 25 Закону № 2232.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964 (далі Порядок № 964).

Відповідно до пункту 3, 6 Порядку № 964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з, зокрема, грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням. Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку - пункт 7 Порядку № 964.

Судом встановлено, що 27.02.2013 року на підставі контракту відповідач прийнятий на військову службу, призваний на військову службу по мобілізації, приймав безпосередню участь в проведенні АТО на території Донецької та Луганської областей, з 05.03.2015 року набув статусу ветерана війни - учасника бойових дій та, відповідно, з вказаного часу користується пільгами встановленими законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що стверджується наявними у справі посвідченнями та довідкою (а.с. 55 59).

Статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон № 3551) встановлено, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, на відповідача як учасника бойових дій поширюються, відповідно до частини сьомої та восьмої статті 12 Закону № 3551, якою передбачено, що держава забезпечує учасникам бойових дій та їхнім дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах. Державна цільова підтримка для здобуття професійно-технічної та вищої освіти надається у вигляді, зокрема, повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

У відповідності зі статтею 13 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці мають право на навчання (у тому числі на отримання післядипломної освіти) у військових навчальних закладах, відповідних підрозділах підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації військовослужбовців. Військовослужбовцям, які прийняті на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу після здобуття базової або повної вищої освіти за державним замовленням, дозволяється навчатися в інших вищих навчальних закладах без відриву від служби після проходження ними строку служби, який дорівнює часу їхнього навчання для здобуття попередньої вищої освіти. Іншим категоріям військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, дозволяється навчатися в інших вищих навчальних закладах без відриву від служби в порядку, визначеному відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що позивач маючи пільги і гарантії передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вступив на навчання. Оплата за навчання у військових закладах не передбачена.

Щодо покликання апелянта на обмеження віку, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що положення Закону № 3551 жодним чином не обмежують право учасників бойових дій на отримання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, в тому числі досягненням ними певного віку, в той же час положення Порядку та умов підтримки передбачають можливість надання учасникам бойових дій державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти лише до закінчення навчальних закладів, але не довше, ніж до досягнення ними 23 років.

Оскільки, Порядок та умови підтримки за своєю правовою природою є підзаконним нормативно-правовим актом, а також те, що його норми суперечать Закону № 3551, який має вищу юридичну силу, тому при вирішенні вказаної справи слід керуватися саме положеннями Закону № 3551, а не Порядком.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне в цілому застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року у справі № 460/582/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст складено 04.10.2019 року.