Справа № 555/536/17
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2019 року

Київ

справа №555/536/17

касаційне провадження №К/9901/24606/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Саприкіної І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 (головуючий суддя: Франовська К.С., судді: Іваненко Т.В., Кузьменко Л.В.) у справі №555/536/17 за позовом ОСОБА_1 до Костопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до суду з позовом до Костопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області (правонастпник УПФУ в Березнівському районі Рівненської області), в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо проведення утримання виплачених ОСОБА_1 пенсійних виплат по інвалідності ІІІ групи 1-ї категорії, призначеної відповідно до Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII) за період з 19.01.2016 по 31.05.2016 в сумі 6037,54 грн.;

зобов`язати відповідача здійснити повернення та виплату утриманих сум пенсії по інвалідності ІІІ групи 1-ї категорії, призначеної відповідно до Закону №796-XII, починаючи з березня 2017 року.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що отримує пенсію по інвалідності, призначену з підстав, передбачених Законом №796-XII. Листом від 14.02.2017 №661/03 пенсійний орган повідомив його про те, що за ОСОБА_1 обліковується переплата пенсії у розмірі 6 037,54 грн (за період з 19.01.2016 по 31.05.2016), яка виникла у зв`язку з його працевлаштуванням на держслужбу та службу в органах місцевого самоврядування. У зв`язку з цим пенсійним органом прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій в розмірі 20% пенсії щомісячно до повного погашення. Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Постановою Березнівського районного суду Рівненської області від 28.03.2017 адміністративний позов задоволено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що обмеження щодо виплати пенсії працюючим пенсіонерам суперечать вимогам Конституції України, оскільки при прийнятті нових законів та нормативно-правових актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 скасовано постанову Березнівського районного суду Рівненської області від 28.03.2017 та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у зв`язку із внесеними до статті 47 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) та статті 21 Закону України від 07.06.2001 № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-III) змінами, тимчасово, у пероід з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року особам, які працюють на посадах, що дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених, в т.ч., Законом України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII), а також посадовим особам місцевого самоврядування, призначені пенсії не виплачуються. Позивач у пероід з 19.01.2016 по 31.05.2016 працював на посадах та на умовах, передбачених Законом № 3723-XII та Законом № 2493-III, та у цей період йому виплачувалась пенсія. Таким чином, з огляду на те, що пенсія за вказаний пероід не мала виплачуватись, проте фактично була виплачена позивачу у зв`язку із неповідомленням органу, що виплачує пенсію, про працевлаштування, дії відповідача по утриманню надмірно виплаченої суми пенсії узгоджуються з вимогами законодавства.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судом норм права просить суд касаційної інстанції скасувати зазначене судове рішення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору. Скаржник зазначив, що протиправність дій відповідача по припиненню виплати позивачу пенсії за пероід з 19.01.2016 по 31.05.2016 встановлена рішенням Березнівського районного суду Рівненської області у справі №555/1340/16-а, яке набрало законної сили. Відтак, за вказаний період позивач законно отримував пенсію, а тому така не підлягає поверненню на користь держави.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.06.2017 відкрито касаційне провадження у справі.

На адресу суду касаційної інстанції від відповідача надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу, у яких останній з посиланням на законність та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції просив суд залишити оскаржуване судове рішення без змін, а скаргу позивача без задоволення.

15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким КАС України викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 11.06.2019 визначений новий склад суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30.09.2019 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.

Верховний Суд переглянув оскаржуване судове рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судом, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є інвалідом ІІІ групи та йому з 1997 року призначена пенсія по інвалідності на підставі Закону №796-XII.

Виплата позивачу пенсії здійснювалася щомісячно по 31.05.2016. Всього за вказаний пероід позивач отримав пенсію у загальній сумі 6 037,54 грн (1 542,52 грн щомісячно).

З 01.06.2016 виплата позивачу пенсії припинена у зв`язку з його працевлаштуванням.

14.11.2016 відповідачем прийнято рішення №122272 про утримання надміру виплачених сум пенсій, яким вирішено у разі ненадходження від пенсіонера коштів протягом місяця з дня його повідомлення про прийняття цього рішення, утримувати переплату в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01.03.2017.

Позивач не погоджується з такими діями пенсійного органу, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.

Законом України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності 01.04.2015, абзац другий частини першої статті 47 Закону №1058-IV замінено п`ятьма абзацами такого змісту:

«Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення».

Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» продовжено строк дії обмежень щодо виплати пенсії працюючим пенсіонерам до 31.12.2017.

Цими Законами також внесені зміни до статті 37 Закону № 3723-XII та статті 21 Закону № 2493-III щодо обмеження виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

Таким чином, з наведених норм права вбачається, що у період з 01.01.2016 по 31.12.2017 законодавцем обмежено виплату пенсії особам, що працюють на державній служба та в органах місцевого самоврядування.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у період з 19.01.2016 по 05.02.2016 позивач працював на посаді головного спеціаліста служби у справах дітей Березнівської райдержадміністрації, робота на якій дає право на пенсію у порядку та на умовах, передбачених Законом України № 3723-XII, а з 05.02.2016 по 31.05.2016 в органах місцевого самоврядування на посаді провідного спеціаліста з юридичних питань Березнівської міської ради.

У цей період позивач щомісячно отримував пенсію у розмірі 1 542,52 грн. Виплату пенсії припинено з 01.06.2016.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції з посиланням на статтю 50 Закону №№1058-IV, статтю 103 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та пункт 2.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), погодився із правомірністю дій відповідача щодо утримання, починаючи з 01.03.2017, з пенсії позивача суми переплати у розмірі 6 037,54 грн.

Статтею 16 Закону №1058-IV встановлено обов`язок пенсіонерів повідомити територіальні органи Пенсійного фонду України про зміну даних, що вносяться до їх персональної облікової картки в систему персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, про виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу заінтересованої особи, протягом 10 днів з моменту виникнення таких обставин.

У відповідності до абзацу 2 пункту 2.21 Порядку №22-1 у разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи-підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону №1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно із статтею 102 Закону № 1788-XII пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Статтею 103 вказаного Закону визначено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Виходячи зі змісту зазначених правових норм, сума пенсії, яка надміру виплачена пенсіонеру, повертається у випадках - коли вона виплачена внаслідок зловживань з боку цієї особи або подання страхувальником недостовірних відомостей.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону №1058-IV розмір відрахувань пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більше як 50 % її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. В усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більше як 20% пенсії.

Враховуючи викладене вище правове регулювання, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що якщо після працевлаштування пенсіонер не повідомив про це територіальне управління за місцем проживання і внаслідок цього утворилась переплата пенсійних сум, управління Пенсійного фонду має право прийняти рішення про утримання з пенсії сум переплат в межах 20 відсотків пенсії щомісячно.

У пенсійній справі кожного пенсіонера є зобов`язання, за яким він має обов`язок своєчасно повідомляти органи, що призначають та виплачують пенсію, про прийняття на роботу, звільнення з місця роботи, зміни в складі сім`ї, зміну місця проживання та інші обставини, що можуть вплинути на його пенсійне забезпечення.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 25.09.2018 у справі №340/644/15-а, від 23.01.2019 у справі 489/5807/16-а, від 20.05.2019 у справі №161/3927/17.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для прийняття відповідачем рішення про утримання надмірно виплачених сум пенсії слугував факт працевлаштування позивача у період з 01.01.2016 по 31.05.2016 на державну службу та в органи місцевого самоврядування.

При цьому, позивачем не виконано покладений на нього законодавцем обов`язок повідомити орган, що призначає пенсію про обставини (працевлаштування), які безпосередньо впливають на його пенсійне забезпечення, що як наслідок призвело до зайво виплаченої за період з 01.01.2016 по 31.05.2016 суми пенсії у розмірі 6 037,54 грн.

Факт неповідомлення органу, що призначає пенсію, про своє працевлаштування позивачем у межах спірних правовідносин не оскаржується.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на неналежне виконання позивачем свої обов`язків.

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем його конституційних прав, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 зазначено, що згідно зі статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

У Рішенні № 1-42/2011 від 26.12.2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване статтю 48 Конституції України.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників Конституційний Суд України вказав і у Рішенні від 19.06.2001 № 9-рп/2001, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів..

Крім того, у Рішенні від 08.10.2008 № 20-рп/2008 Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим (…) встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував також положення актів міжнародного права.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з правовою оцінкою обставин справи, наданою судом апеляційної інстанції. Касаційна скарга не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві та з урахуванням яких суд апеляційної інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга позивача не містить.

Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанцій не допустив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, а тому підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції - відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2017 у справі №555/536/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

А. А. Єзеров

І. В. Саприкіна