Справа № 540/1603/19
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1603/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" (далі - відповідач) , у якому просить:

- стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 30.04.2016 по 25.07.2019 у сумі 147034,50 грн.;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання державної установи «Північна виправна колонія (№90)» подати до Херсонського окружного адміністративного суду звіт про його виконання.

Ухвалою суду від 06.08.2019 відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив наступне. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18.03.2019, залишеним без змін постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" задоволено частково, а саме: зобов'язано Державну установу "Північна виправна колонія (№90)"нарахувати та виплатити позивачу суму невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 15593,49 грн. Отже, зазначеним рішенням було встановлено право позивача на виплату одноразової грошової допомоги за 16 повних відпрацьованих календарних років. Рішення суду у справі №540/138/19 набрало законної сили. Зазначене судове рішення виконано відповідачем лише 25.07.2019. Таким чином, позивач вважає, що період затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, заявлений в даному позові, становить з 30.04.2016 по 25.07.2019, тобто 1181 календарних днів. Вважає, що для визначення середньої заробітної плати при обрахунку, повинно здійснюватися за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Отже сума середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача, за час затримки розрахунку при звільненні з 30.04.2016 по 25.07.2019, становить 147034,50 грн. (124,50 грн.день *1181 днів = 147034,50 грн.). Просив позов задовольнити повністю.

15.08.2019 представником відповідача подано до суду відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що позовні вимоги визнає частково, обґрунтовуючи свою позицію наступним. 29.04.2016 в день звільнення позивача, йому була здійснена виплата всіх сум, що належать до виплати та не оспорюється сторонами, у розмірі 4 881,36 грн. Не погоджуючись з розміром нарахованої суми, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18.03.2019, яке залишене без змін постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, та стягнуто з Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" суму невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 15593,49 грн., замість 19520,00 грн. , що становить 79,88% від заявленої позивачем суми. Відповідач вважає, що наявні всі підстави та умови для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні пропорційно розміру задоволених вимог. Отже, з урахуванням пропорційного зменшення, відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні складає 14 397,09 грн. з розрахунку 18 023,40 грн. х 79,88 %. Також, відповідач звертає увагу суду на ту обставину, що під час звільнення із позивачем був здійснений розрахунок у розмірі 4 881,36 грн. Однак з урахуванням рішення суду про стягнення одноразової грошової допомоги, позивач мав би отримати розрахунок при звільненні у сумі 20 074,85 грн (4 881,36 грн.+ 15 593,49 грн.). Тобто одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 15 593,49 грн. складає близько 77,68% від загального розрахунку при звільненні. Керуючись принципом справедливості, відповідач вважає, що доцільно зменшити відшкодування за час затримки розрахунку позивача при звільненні ще і на частину, яка була виплачена своєчасно. Виходячи з такого обчислення, відшкодування становитиме 11 183,66 грн. (14 397,09 грн. х 77,68%). Враховуючи зазначене, відповідач просить суд застосувати принципи співмірності та справедливості та стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 11 183,66 грн. з подальшим відрахуванням обов'язкових податків і зборів.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

З 18.02.2000 року по 29.04.2016 року позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України. Відповідно до наказу № 16 о/с від 21.04.2016 позивача звільнено з державної установи Північна виправна колонія Управління Державної пенітенціарної служби України в Херсонській області (№ 90) (на даний час - державна установа "Північна виправна колонія (№ 90)") на підставі ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням) з 29.04.2016 року. Календарна вислуга років на день звільнення склала 16 років 02 місяці 11 днів.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18.03.2019, яке залишено без змін постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" задоволено частково, а саме: зобов'язано Державну установу "Північна виправна колонія (№90)" нарахувати та виплатити позивачу суму невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 15593,49 грн.

Рішення суду у справі №540/138/19 набрало законної сили. Судове рішення виконано Державною установою "Північна виправна колонія (№90)" - 25.07.2019.

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що у зв'язку із несвоєчасною сплатою відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні, він має право на виплату середнього заробітку за період затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з 30.04.2016 по 25.07.2019 у розмірі 147 034,50 грн., що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Як зазначалося судом вище, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 встановлено право ОСОБА_1 на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Суд звертає увагу на те, що представником відповідача не заперечується право ОСОБА_1 на виплату середньомісячного заробітку за несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, проте не погоджується з вказаним позивачем періодом за який необхідно провести таку виплату.

Так, відповідач вважає, що ст. 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України ) передбачає відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні у разі порушення строків, передбачених ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплат всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Таким чином відповідач вважає, що оскільки ОСОБА_1 не працював у день звільнення (29.04.2016), тому строк затримки розрахунку має обчислюватися із наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Також зазначає, що вимогою про розрахунок, в розумінні ст. 116 КЗпП України, слід вважати поданий до суду позов про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні (справа №540/138/19), оскільки інших вимог від ОСОБА_1 до Державної установи "Північна виправна колонія (№90)", не надходило. Ухвалу суду від 18.01.2019 про відкриття провадження у справі №540/138/19, відповідач отримав 25.01.2019, тому вважає, що розрахунок повинен був бути проведений не пізніше наступного дня - 26.01.2019, який і став першим днем затримки розрахунку при звільненні позивача. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що кількість календарних днів протягом яких відповідач затримав виплату одноразової грошової допомоги при звільненні складає 180 календарних днів, з розрахунку: січень 2019 року - 6 к.д., лютий 2019 року - 28 к.д., березень 2019 року - 31 к.д., квітень 2019 року - 30 к.д., травень 2019 року - 31 к.д., червень 2019 року - 30 к.д., липень 2019 року - 24 к.д.

Суд не погоджується з даною позицію представника відповідача, викладеної у відзиві на адміністративний позов, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Частиною 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" визначено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що спеціальним законом, яке регулює оплату праці працівників кримінальної виконавчої служби, не врегульовано питання порядку відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника. Однак, такі питання врегульовані нормами Кодексу законів про працю України.

Таким чином, суд погоджується з позицією позивача щодо періоду затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, який становить 1181 календарних днів, а саме: з 30.04.2016 (день звільнення ОСОБА_1 29.04.2016, наказ начальника установи Північної виправної колонії (№90) Управління державної пенітенціарної служби України в Херсонській області) по 25.07.2019 (день остаточного розрахунку з позивачем).

Щодо розрахунку суми середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд зазначає наступне.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем визначена середньоденна заробітна плата в сумі 124,50 грн./день, відповідно до Порядку №100, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року. Так, позивач зазначає, що відповідно до довідки №28/3.1-499 від 16.01.2019 про грошове забезпечення, останніми повними відпрацьованими календарними місяцями, які передують звільненню є березень та квітень 2016 року. Отже загальна кількість днів за ці 2 місяці становить 61 день, загальна сума заробітної плати 7594,46 грн. (4881,36 грн. +2713,210 грн. = 7594,46 грн.). Таким чином, на думку позивача, його середньоденна заробітна плата становить 124,50 грн.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача щодо розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 124,50 грн./день, виходячи з наступного.

Обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат з останні 2 календарні місяці роботи, що передують події з якою пов'язана відповідна виплата.

Підпунктом б пункту 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Як вбачається, з наданого представником відповідача додатку №1 складових нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1, у квітні 2016 року перед звільненням відбувся розрахунок із позивачем, у тому числі і компенсація за невикористану відпустку у розмірі 643,32 грн., яка не враховується при обчисленні середньої заробітної плати згідно Порядку №100.

Таким чином, відповідно до вимог зазначеного Порядку №100, середньоденне грошове забезпечення позивача перед звільненням складає 100, 13 грн. з розрахунку 6 007,80 грн. 60 календарних днів.

Крім цього, як вже зазначалося судом, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18.03.2019, яке залишене без змін постановою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, та стягнуто з Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" суму невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 15593,49 грн.

При розгляді зазначеної справи, судом було враховано надані представником відповідача докази, щодо нарахування у квітні 2016 року позивачу грошового забезпечення, відповідно до якого: сума 4881,36 грн., відображена у довідці як нарахована позивачу у квітні 2016 року та містить у тому числі складові, що не є грошовим забезпеченням саме за квітень 2016 р., а саме: компенсація невикористаної частини відпустки - 643,32 грн. та понаднормові за 2016 рік - 955,2 грн. В даному рішенні, суд наголосив, що в даному випадку позивачу необхідно розраховувати 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у відповідності до посадового (місячного) окладу, що передував події (звільненню), з якою пов'язана відповідна виплата, а саме 3282,84 грн. (4881,36 - 643,32 - 955,2).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі № 823/64/16.

Отже враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про правомірність визначення відповідачем середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 з розрахунку 100,13 грн., що підтверджується довідкою від 15.08.2019 №28/3.1-8462 та додатком №1 складових нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.10.2015 по 29.04.2016.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 147 034,50 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розмірі належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначенні ст. 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором, у зв'язку з його звільненням, повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу.

Таким чином, застосування принципу співмірності при визначені розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, але виключно при наявності вищезазначених умов. При цьому, принцип співмірності при визначені розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропрційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної відповідачем), порівняно саме із середнім заробітком.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України, у справах №6-259цс17 від 13.03.2017, №6-837цс15 від 23.12.2015, №6-113цс16 від 27.04.2016.

Як вже було встановлено судом, 29.04.2016 , в день звільнення ОСОБА_1, була здійснена виплата всіх сум, що належать до виплати та не оспорюється сторонами, у розмірі 4881,36 грн.

Як зазначалося судом вище, Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 у справі №540/138/19, позов було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1, суму невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 15593,49 грн. замість 19 520,00 грн., що становить 79,88% від заявленої позивачем суми.

Отже, з урахуванням пропорційного зменшення, відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні складає 14 397,09 грн.з розрахунку 18 023,40 грн. х 79,88%.

Крім цього, необхідно зазначити, що під час звільнення із позивачем був здійснений розрахунок у розмірі 4 881,36 грн. Однак, з урахуванням рішення суду у справі №540/138/19 про стягнення одноразової грошової допомоги, позивач мав би отримати розрахунок при звільненні у сумі 20 074,85 грн. (4 881,36 грн. + 15 593,49 грн.). Тобто одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 15 593,49 грн. складає 77,68 % від загального розрахунку при звільненні.

Оскільки судом визнано період затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з 30.04.2016 по 25.07.2019, що становить 1181 календарних днів та те, що суд визнав правомірним нарахування відповідачем середньоденного грошового забезпечення позивача при звільненні в сумі 100,13 грн., сума середнього заробітку за час затримки при звільненні, в даному випадку, складає - 92 015,30 грн. з розрахунку: 118 253,30 грн. (1181 х 100,30 грн.) х 77,68%.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Статтею 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Наведені процесуальні приписи не є імперативними, передбачають диспозитивну поведінку суду щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, суд вважає, що зобов`язати надати такий звіт, це право суду, а не обов`язок, а тому суд, в даному спорі не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ст. 383 КАС України, особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача слід задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні з позовом до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1470,36 грн., що підтверджується квитанцією № 17 від 30.07.2019.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що стягненню на користь ОСОБА_1 з Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" (за рахунок бюджетних асигнувань вказаного суб`єкта владних повноважень) підлягає сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 735,18 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" (, 73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, АДРЕСА_1) суму середнього заробітку за час невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 30.04.2016 по 25.07.2019 у сумі 92 015,30 грн. (Дев'яносто дві тисячі п'ятнадцять гривень 30 коп.) з подальшим відрахуванням обов'язкових податків і зборів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, АДРЕСА_1) з Державної установи "Північна виправна колонія (№90)" (, 73032, м. Херсон, вул. Некрасова, 234), за рахунок бюджетних асигнувань вказаного суб`єкта владних повноважень, сплачений судовий збір у розмірі 735,18 грн. (Сімсот тридцять п'ять гривень 18 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Войтович І.І.

кат. 112030100