Справа № 540/2638/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2019 р.м. ОдесаСправа № 540/2638/18

Головуючий в І інстанції: Варняк С.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 28.03.2019 р.

м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача -Шеметенко Л.П.
судді -Стас Л.В.
судді -Турецької І.О.
за участю секретаря - Колеснікова-Горобець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бізнес 2» до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.10.2018 року № , -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Бізнес 2» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 22.10.2018 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 1 249 772 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 635 754 грн.

В обґрунтування позовних вимог товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Бізнес 2» посилалось на те, що висновки акта перевірки щодо порушення товариством вимог податкового законодавства є необґрунтованими, в акті не міститься жодних конкретних фактів, які б свідчили про допущення порушень.

Позивач зазначив, що у підтвердження реального здійснення господарських операцій з розглядуваними в акті контрагентами товариством були надані перевіряючим первинні документи, в тому числі видаткові накладні, які засвідчують факт отримання товару. Позивач вважає, що ненадання в ході проведення перевірки товарно-транспортних накладних не може бути підставою для позбавлення товариства права на податковий кредит та не свідчить про нереальність господарських операцій.

У зв`язку з викладеним позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.10.2018 року № .

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 27.08.2018 року по 14.09.2018 року Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі була проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «Агро-Бізнес 2» () з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за той же період, за результатами якої складено акт від 21.09.2018 року № 182/21-22-14- 01/31711240.

В акті перевірки містяться висновки про порушення позивачем:

- п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5 ст. 198, пп. 209.15.1. п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до Державного бюджету по загальній декларації на суму 1238904 грн., у тому числі: за квітень 2016 - 5260 грн., за жовтень 2016 - 227121 грн., за травень 2017 - 752664 грн.; за червень 2017 - 113859 грн.; за грудень 2017 - 140000 грн.;

- п. 187.1, п. 187.2 ст. 187 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до Державного бюджету по декларації спеціального режиму оподаткування у сфері сільського господарства, за липень 2016 року на суму 10868 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.10.2018 № , яким ТОВ «Агро-Бізнес 2» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1249772 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 635754 грн.

В акті перевірки податковий орган посилався на те, що в ході проведення перевірки позивачем не надано первинні документи, у підтвердження правомірності формування податкового кредиту по операціям з контрагентами ПП «Буд-Опторг-Прайм», ТОВ «ОПТ-Капитал», ПП «Добробут Трейд», ПП «Колос», ТОВ «Буд Груп Технолоджи», зокрема, договорів на постачання товарів, товарно-транспортної документації, сертифікатів якості.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відсутня інформація щодо зареєстрованих об`єктів нерухомого майна та речових прав на нерухоме майно у контрагентів позивача.

В акті перевірки також зазначено, про те, що згідно інформації, що міститься в ЄРПН контрагенти позивача документують придбання товарів, які не співпадають з товарами, які в подальшому були продані позивачу. Таким чином, встановлено відмінність номенклатури придбаних та реалізованих товарів по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками, що унеможливлює встановлення походження товару.

З огляду на зазначене, контролюючий орган дійшов висновку про здійснення позивачем безпідставного документального оформлення нереальної господарської операції з одержання товарів від контрагентів-постачальників.

Крім того, в ході проведення перевірки правомірності декларування податку на додану вартість по спеціальній декларації у сфері сільського господарства, відповідачем встановлено порушення позивачем вимог п. 198.5 ст. 198, п.п. 209.15.1, 209.15 ст. 209 ПК України, внаслідок чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ за рахунок неврахування податкових зобов`язань на суми насіння, добрив, хімічних засобів захисту рослин, використаних не у господарській діяльності за жовтень 2016 року на суму 227 121 грн.

Відповідачем здійснено перевірку витрачених (списаних) підприємством насіннєвого матеріалу, добрив, засобів захисту рослин відповідно до затверджених нормативів та встановлено понаднормове списання товариством з обмеженою відповідальність «Агро-Бізнес 2» добрив, засобів захисту рослин, не пов`язаність використання добрив з господарською діяльністю, не підтвердження належними первинними документами фактів їх використання, через ненадання лімітно-забірних карток на відпуск насіння, добрив.

Також відповідачем встановлено заниження товариством податкового зобов`язання з ПДВ на суму 10 868 грн. Відповідач зазначив, що в Єдиному реєстрі податкових накладних у липні 2016 року зареєстрована податкова накладна від 10.07.2016 року № 7/2 на суму 65209,392 грн., в т.ч. ПДВ 10868,32 грн. на адресу ТОВ «ТД «Агро-Трейд». Згідно додатку № 5 декларації з ПДВ за липень 2016 року ТОВ «Агро-Бізнес 2» включило до складу податкових зобов`язань ТОВ «ТД «Агро-Трейд» суму ПДВ - 10868 грн., однак згідно декларації з ПДВ за липень 2016 року позивач не включив продаж товару вказаному контрагенту до складу податкових зобов`язань з ПДВ, чим порушив п. 187.1, п. 187.2 ст. 187 ПК України.

Все вищезазначене стало підставою для висновку податкового органу про завищення ТОВ «Агро-Бізнес 2» податкового кредиту у перевіряємому періоду та, відповідно, про заниження ПДВ.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Агро-Бізнес 2», з огляду на наступне.

Підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень вбачається, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Окрім того, що господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, вони повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, оскільки це є її визначальною ознакою.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

У зв`язку з цим, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у перевіряємому періоді ТОВ «Агро Бізнес 2» мало господарські відносини з контрагентами ПП «Буд-Опторг-Прайм», ТОВ «ОПТ-Капитал», ПП «Добробут Трейд», ПП «Колос» з придбання добрив та з ТОВ «Буд Груп Технолоджи» з придбання будівельних матеріалів, за наслідками яких позивачем було задекларовано у загальній декларації з податку на додану вартість податковий кредит в сумі 28440394 грн. За наслідками проведеної перевірки податковим органом встановлено завищення податкового кредиту по вказаній декларації на суму 1011783 грн.

В ході проведення перевірки встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що позивачем було укладено ряд однотипних договорів поставки з контрагентами ПП «Буд-Опторг-Прайм», ТОВ «ОПТ-Капитал», ПП «Добробут Трейд», ПП «Колос».

Так, 03.05.2017 року та 01.06.2017 року між ТОВ «Агро Бізнес 2» (Покупець) та ПП «Буд-Опторг-Прайм» (Постачальник) було укладено договори поставки № ДГ-0000121 та № ДГ-0000133, відповідно до умов яких Постачальник зобов`язувався поставити та передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити продукцію в асортименті, кількості та за цінами, викладеними у Додатках до цих договорів, які є невід`ємними частинами цих Договорів. Під додатками до цих договорів маються на увазі додаткові угоди, специфікації, додатки, узгоджені Постачальником замовлення Покупця, рахунки та видаткові накладні, які видаються Постачальником.

Згідно умов вказаних договорів поставка товару здійснюється транспортом сторони, зазначеної у відповідним чином узгодженому замовленні Покупця.

Право власності та всі ризики стосовно продукції переходить в момент фактичної передачі продукції Постачальником Покупцю (п.6.1 Договорів).

Датою поставки і переходу права власності та всіх ризиків є:

- при передачі продукції на складі Постачальника або Покупця - дата накладної на відпуск продукції Покупцю, яка видається Постачальником;

- при передачі продукції транспортній організації для поставки Покупцю - дата товарно-транспортної накладної щодо передачі продукції зазначеному перевізнику (п. 6.2 Договорів).

Приймання-передача продукції здійснюється представниками обох сторін на складі доставки згідно наданих Постачальником товаросупроводжуючих документів на товар із підписанням відповідних накладних (п. 6.3 Договорів).

Аналогічний договір був укладений позивачем з ТОВ «ОПТ-Капитал» - № ДГ-0000128 від 05.05.2017 року.

У підтвердження виконання умов укладених договорів позивачем були надані рахунки-фактури, видаткові накладні, згідно з якими ТОВ «Агро Бізнес 2» отримано товар (селітру аміачну, амофос NP, диво, прима, тезис к.с.,).

04.05.2017 року між ТОВ «Агро Бізнес 2» (Покупець) та ПП «Колос» (Постачальник) було укладено договір поставки № 22/05-17, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язувався поставити, а Покупець прийняти та оплатити: засоби захисту рослин, мінеральні добрива.

Конкретний асортимент, кількість, ціна поставки товару наведені в рахунках-фактурах до даного договору.

Постачальник зобов`язувався поставити товар з моменту оплати рахунків-фактур у термін з 04.05.2017 року по 30.12.2018 року. Право власності на товар переходить до Покупця в момент одержання ним товару і супровідних документів та підписання накладних на передачу товару.

У підтвердження виконання умов укладеного договору позивачем були надані рахунки-фактури, видаткові накладні,згідно з якими ТОВ «Агро Бізнес 2» отримано товар (амофос NP).

В свою чергу, 28.04.2017 року між ТОВ «Агро Бізнес 2» (Покупець) та ПП «Добробут Трейд» (Постачальник) було укладено договір купівлі-продажу № 23/05-17, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язувався поставити, а Покупець прийняти та оплатити: мінеральні добрива та засоби захисту рослин.

За умовами вказаного договору Постачальник зобов`язувався поставити за власний рахунок оплачений згідно рахунків-фактур товар у термін з 28.04.2017 року по 22.10.2018 року. Право власності на товар переходить до Покупця в момент одержання ним товару і супровідних документів та підписання накладних на передачу товару.

У підтвердження виконання умов укладеного договору позивачем були надані рахунки-фактури, видаткові накладні,згідно з якими ТОВ «Агро Бізнес 2» отримано товар (амофос NP, карбамід (мочевина).

Крім того, у підтвердження фактичного перевезення та отримання товару позивачем були також надані товарно-транспортні накладні.

Також позивачем у підтвердження оплати товару надані платіжні доручення та акти звіряння з контрагентами взаємних розрахунків за 2017 рік.

15.12.2017 року між позивачем та ТОВ "Буд Груп Технолоджи", укладено договір поставки № 151-17/1, згідно з яким ТОВ "Буд Груп Технолоджи" зобов`язувалось поставити будівельні матеріали. Датою поставки товару за вказаним договором вважається день передачі товару Постачальником Покупцю згідно накладної.

У підтвердження виконання умов укладеного договору позивачем були надані видаткові накладні на отримання гіпсової шпаклівки, латексної шпаклівки, сітки штукатурної, ґрунту поліуретанового, утеплювача мінерального, шпаклівки для вологих приміщень.

Відповідач в акті перевірки посилався на те, що у підтвердження транспортування товару позивачем були надані товарно-транспортні накладні, однак, згідно даних ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України регіонального сервісного центру МВС у Херсонській області автотранспортні засоби по ТОВ "Буд Груп Технолоджи" не обліковуються, власником автомобіля Мерседес НОМЕР_1 є третя особа, яка не має відношення до ТОВ "Буд Груп Технолоджи". Також податковий орган зазначив, що вказаний контрагент позивача надавав звітність з трудових відносин осіб, в якій відсутній працівник ОСОБА_1 , який вказаний в якості водія у ТТН.

В ході розгляду справи встановлено, що основним видом діяльності позивача за КВЕД є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

При цьому, додатковим видом діяльності є: вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; допоміжна діяльність у рослинництві;після урожайна діяльність; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля фруктами й овочами та ін.

З пояснень позивача встановлено, що укладення договорів поставки з розглядуваними вище контрагентами було обумовлено здійсненням власної господарської діяльності, а саме вирощуванням врожаю зернових культур, а також овочів та баштанних культур.

Позивач посилався на те, що придбаний у контрагента товар (мінеральні добрива) використовувався для удобрення врожаїв.

В акті перевірки податковий орган посилався на непідтвердження факту перевезення товару. Однак, наявність товарно-транспортної документації підтверджена позивачем в ході розгляду справи. У наданих товарно-транспортних накладних, наявна інформація щодо дати і місця її складання, найменувань перевізника, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/ напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження, підписи відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія, відомості щодо документів до вантажу.

При цьому, з матеріалів справи встановлено, що місцезнаходженням платника податків є: Херсонська область , Каховський район , с . Дмитрівка , вул. Польова, буд . 1 , де, як зазначено в акті перевірки, розташована нежитлова нерухомість (адмінбудівля) площею 1061,9 кв., на якій знаходяться сільськогосподарська техніка та господарчі будівлі. У селі Дмитрівка Каховського району Херсонської області позивач і здійснює сільськогосподарську діяльність.

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що наявність товарно-транспортної документації на перевезення товарно-матеріальних цінностей є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Водночас, право платника податку на включення сплачених коштів до складу податкового кредиту виникає не з факту перевезення товару, а у зв`язку із оплатою його вартості постачальнику. Товарно-транспортні накладні, як і перевезення товару в цілому, не перебувають у безпосередньому зв`язку з фактом оплати товару. Цей доказ повинен оцінюватися в сукупності з іншими доказами і не має наперед встановленої сили.

Посилання податкового органу на те, що позивач, маючи в штаті водіїв та транспортні засоби, не виписав жодного наказу про відрядження водіїв та шляхових листів на транспортування вищевказаного товару є необґрунтованим, з огляду на те, що поставка товарів в даному випадку здійснювалась за рахунок Постачальників товару, шляхом залучення підприємства-перевізника - ФОП « ОСОБА_2 ».

Також, необґрунтованими колегія суддів вважає посилання відповідача, як на підставу для визнання нереальною господарської операції з постачання товарів, на те, що аналізом баз даних ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України регіонального сервісного центру МВС у Херсонській області, ІС «Податковий блок», встановлено, що контрагент позивача ТОВ "Буд Груп Технолоджи" не має на обліку автомобілів.

Суд зазначає, що сама по собі наявність або відсутність у контрагентів окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на декларування витрат в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначав, що порушення правил, в тому числі перевезення, є підставою для притягнення винних осіб до відповідальності, в той час, як податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит в залежність від дотримання правил перевезення іншими особами, за умови наявності у платника належних первинних документів, що підтверджують фактичне виконання договірних відносин.

За умови встановлення факту переміщення товару у процесі його поставки порядок заповнення товарно-транспортних накладних не має вирішального значення для визначення податкових наслідків операцій з поставки товару.

Таким чином, в даному випадку недотримання правил оформлення документів на перевезення товару іншими особами, на яких згідно домовленостей, а також чинного законодавства покладався такий обов`язок, не може бути беззаперечною підставою для позбавлення позивача права на віднесення сум до витрат та податкового кредиту.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами правил оформлення документів або порушення ними правил ведення податкового обліку, або дотримання ними трудового законодавства, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами або іншими суб`єктами господарювання вимог чинного законодавства.

Суд першої інстанції з пояснень позивача встановив, що згідно з джерел отримання інформації про статус контрагента (на загальнодоступних Інтернет - ресурсах) підстав, які надавали можливість сумніватися в достовірності наданої ТОВ " Буд Груп Технолоджи" інформації щодо ведення реальної господарської діяльності - не було. Інформація з сайту ДФС України підтвердила на час підписання договору, що контрагент не числиться в переліку суб`єктів підприємницької діяльності з ознаками "податкових ям", зареєстрований як платник ПДВ, що юридична адреса контрагента не входить до переліку адрес масової реєстрації.

Посилання податкового органу на відмінність номенклатури товару, який придбавався контрагентами позивача від номенклатури товарів, які в подальшому реалізовувались позивачу, на думку суду апеляційної інстанції, не може бути достатньою підставою для висновку про порушення платником податку вимог податкового законодавства, оскільки останній не уповноважений будь-яким чином здійснювати перевірку походження товару у своїх контрагентів. Крім того, з огляду на обмежений період перевірки номенклатури товарів, які придбавались контрагентами позивача, вказані доводи не є обґрунтованими, оскільки не виключають можливість контрагентів придбавати такі товари у більш ранній період та через деякий час реалізовувати його далі в ланцюгу постачання.

Не може бути також беззаперечним доказом безтоварності господарських операцій і відсутність сертифікатів товарів, які постачались, оскільки такі документи не є документами на підставі яких формуються показники податкової та бухгалтерської звітності.

Колегія суддів зазначає, що згідно висловленої Верховним Судом у постановах від 05.02.2019 року по справі № 822/2373/17, від 18 квітня 2019 року у справі №813/4430/14 правової позиції, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Слід зазначити, що у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. І тільки за повної відсутності таких документів, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції), витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податковий кредит можуть вважатися не підтвердженими.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до складу податкового кредиту.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

В ході розгляду справи судом досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та які містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок податкового органу про завищення ТОВ «Агро Бізнес 2» податкового кредиту на суму 1011783 грн.

Стосовно висновку податкового органу про порушення позивачем п.п. 198.5 ст. 198, п.п. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 ПК України, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ за рахунок не нарахування податкових зобов`язань на суми насінь, добрив, хімічних засобів захисту рослин, використаних не у господарській діяльності на суму 227121 грн., колегія суддів зазначає наступне.

В ході перевірки податковим органом було досліджено повноту визначення податкових зобов`язань, задекларованих ТОВ «Агро Бізнес 2» в деклараціях спеціального режиму оподаткування у сфері сільського господарства з податку на додану вартість за період з 01.07.2015 року по 31.12.2016 року та встановлення заниження податкових зобов`язань з ПДВ у жовтні 2016 року на суму 227121 грн.

Відповідач посилався на те, що списання насіннєвого матеріалу, добрив, засобів захисту рослин, використаних під час сівби, під час росту рослин, підприємства здійснюють на підставі загальноприйнятих норм або встановлених норм відповідно до конкретного виду рослин. Однак, в ході перевірки податковим органом встановлено понаднормове списання товариством добрив, засобів захисту рослин, оскільки використання таких засобів та добрив здійснювалось для культур, які не передбачені в інструкціях з використання, не у період, в який рекомендовано їх внесення.

З цього приводу як у відповідача, так і у відповідача судом апеляційної інстанції були витребувані пояснення та додаткові докази.

На виконання ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2019 року відповідачем були надані додаток № 1 Перелік добрив та засоби хімічного захисту рослин, які не пов`язані з господарською діяльністю та списані у жовтні 2016 року, роздруківки інструкцій до добрив, засобів захисту рослин, які були списані товариством у розглядуваний період за найменуванням: Фастак, інсектицид Агрохлорпірифос, Аденго, АдьювантАдью, Акробат МЦ, інсектицид Актеллик, Антракол, Белт, Вертимек, Гезагард, Гліфоган, Данадим Стабільний, Луна Сенсейшн.

Заперечуючи проти виявленого порушення позивач надав пояснення, що відповідно до робочих характеристик препаратів, вони не являються самостійними гербіцидами та використовуються як доповнення до основного робочого розчину для обробки овочевих культур, сої, знищення бур`янів, боротьби зі шкідниками. Також позивач зазначив, що у деяких випадках проводились повторні обробки культур.

На виконання ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2019 року позивачем були надані пояснення, що препарати, які наведені відповідачем у додатку 9 до акту перевірки, відповідно до робочих характеристик, можливо використовувати для обробки культур при перших проявах шкідників на культурах. Позивач також зазначив, що висновки податкового органу про неправильне застосування препаратів нічим не обґрунтовані та є фактично втручанням у господарську діяльність підприємства.

У підтвердження фактичного використання препаратів, перелік яких наведено у додатку 9 до акту перевірки, позивачем надано акти списання, складені у жовтні 2016 року.

У вказаних актах зазначено вид засобу, який використовувався, його кількість та вартість, культуру, до якої його застосовано, площу обробки, та період, коли така обробка проводилась.

При цьому, вказано, що обробка проводилась, як в травні-червні 2016 року, так і у вересні 2016 року, що спростовує доводи податкового органу про те, що на момент застосування вказаних препаратів врожаї деяких культур вже зібрані.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що підприємство діє на свій власний розсуд і може відповідно до наданих характеристик використовувати засоби захисту рослин як самостійний препарат, так і у взаємодії з іншими захисними засобами за умови, що в цьому є необхідність.

Таким чином, твердження відповідача про невірне використання вказаних препаратів є нічим іншим, як припущенням відповідача, не підтвердженим належними та допустимими доказами.

В акті перевірки податковий орган посилався на ненадання позивачем актів про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного засобу рослин та лімітно-забірних карток, передбачених наказом Міністерства аграрної політики України від 21.12.2007 N 929 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів з обліку виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах».

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, лімітно-забірні картки служать підтверджуючим документом для списання матеріальних цінностей сільськогосподарських підприємств, а також для поточного контролю за додержанням встановлених лімітів відпуску матеріалів на виробничі потреби. Лімітно-забірні картки виписуються бухгалтерією (відділом постачання або іншою відповідальною особою) на одне або декілька найменувань матеріалів у двох примірниках терміном на один місяць.

Спеціалізована форма "Акт N_ про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та хімічного захисту рослин" (форма N ВЗСГ-3), згідно з додатком 3, складається керівником структурного підрозділу та агрономом після внесення мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин по кожному полю в розрізі культур. В цьому Акті вказується площа, способи й строки внесення добрив (за видами), кількість внесених добрив під кожну культуру окремо в натуральних показниках і в переводі на діючу речовину. Підписують Акт керівник структурного підрозділу та агроном. Затверджується Акт керівником підприємства.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 21.12.2007 N 929 затверджено саме рекомендації щодо застосування певних видів форм документів, на підставі яких здійснюється бухгалтерських облік сільськогосподарського підприємства та не встановлено обов`язку підприємства вести зазначену документацію.

Слід звернути увагу на те, що облік запасів - це один із елементів бухгалтерського обліку, оперативного обліку господарських операцій по господарству в цілому.

Чинним законодавством передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

В свою чергу, надані позивачем акти списання містять всю необхідну інформацію, необхідну для ідентифікації господарської операції, зокрема, щодо площі внесення добрив (за видами), кількості внесених добрив, періоду внесення та відповідають вимогам первинних документів, на підставі яких здійснюється бухгалтерський та податковий облік.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем належними доказами підтверджено факт використання засобів хімічного захисту рослин у власній господарській діяльності, яка безпосередньо пов`язана із вирощуванням овочевих культур, у зв`язку з чим висновок податкового органу про заниження податкових зобов`язань на суму 227121 грн. є необґрунтованим та безпідставним.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в акті перевірки відповідач також посилався на заниження позивачем податку на додану вартість по спеціальній декларації у сфері сільського господарства через не зазначення в податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2016 року (вх. № від 22.08.2016 року) податкових зобов`язань в сумі 10 868 грн. по податковій накладній ТОВ «ТД «Агро-Трейд», однак, вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Податковий орган в акті перевірки зазначив, що позивач згідно додатку № 5 декларації з податку на додану вартість за липень 2016 року (вх. № від 22.08.2016 року) включив до складу податкових зобов`язань ТОВ «ТД «Агро-Трейд» суму ПДВ 10868 грн., однак, згідно декларації з податку на додану вартість за липень 2016 року (вх. № від 22.08.2016 року) не включив продаж товару ТОВ «ТД «Агро-Трейд» до складу податкових зобов`язань.

В акті також зазначено, що згідно бази даних Єдиного реєстру податкових накладних, в Єдиному реєстрі у липні 2016 року зареєстрована податкова накладна від 20.07.2016 року на суму 65209,92 грн., в тому числі ПДВ - 10 868 грн. на адресу ТОВ «ТД «Агро-Трейд».

На вимогу суду апеляційної інстанції відповідачем надано копію зазначеної податкової накладної № 7/2, з якої вбачається, що вона виписана ТОВ «Агро Бізнес 2» (постачальник товару) на адресу ТОВ «ТД «Агро-Трейд» (Покупець) 20.07.2016 року у зв`язку з постачанням перцю кубовидного. Сума ПДВ за вказаною накладною становить 10 868,32 грн.

Відповідачем також надані копії податкових декларацій позивача, з яких встановлено не включення позивачем зазначеної суми ПДВ до податкового зобов`язання декларації з податку на додану вартість за липень 2016 року.

Будь-яких пояснень з цього приводу позивачем не надано, як і не надано заперечень щодо вказаного порушення.

Згідно наданого відповідачем додатку до податкового повідомлення-рішення від 22.10.2018 року, товариству визначено податкові зобов`язання з податку на додану вартість всього в сумі 1 249 772 грн. з них 1 238 904 грн. за загальною декларацією та 10 868 грн. за спеціальною декларацією. Крім того, до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в загальній сумі 635 754 грн. (з них 619 452 грн. за заниження податкового зобов`язання по загальній декларації з ПДВ та 16 302 грн. за заниження податкового зобов`язання за спеціальною декларацією).

З огляду на зазначене, податкове повідомлення-рішення від 22.10.2018 року № в частині визначення позивачеві суми податкового зобов`язання з ПДВ в розмірі 10 868 грн., а також застосування штрафної (фінансової) санкції в розмірі 16 302 грн. є правомірним та скасуванню не підлягає.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 22.10.2018 року № в частині визначення податковим органом позивачеві податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1238 904 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 619 452 грн., колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено його правомірності та обґрунтованості, оскільки контролюючим органом, не наведено переконливих доводів, та не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в наданих позивачем документах щодо поставки товарів є недостовірними та (або) суперечливими. Також, податковим органом не надано доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення від 22.10.2018 року № в частині визначення податковим органом позивачеві податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1238 904 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 619 452 грн. підлягає скасуванню.

З урахування викладеного, враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд , -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бізнес 2» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 22.10.2018 року № в частині визначення товариству з обмеженою відповідальністю «Агро-Бізнес 2» податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1238 904 грн. та в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 619 452 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 07.10.2019 р.

Суддя - доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька