Справа № 826/10460/16
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 жовтня 2019 року

Київ

справа №826/10460/16

адміністративне провадження №К/9901/24007/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Соколова В.М., Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Совяк-Круковського М.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Ґудзь О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року (суддя Келеберда В.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 року (судді Кучма А.Ю., Аліменко В.О., Безименна Н.В.) у справі № 826/10460/16 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У липні 2016 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Прокуратури Київської області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Київської області від 01 липня 2016 року № 375к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області ;

- зобов`язати прокурора Київської області поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області;

- зобов`язати прокурора Київської області нарахувати (обчислити) та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 липня 2016 року по дату фактичного поновлення на роботі, яку обчислити у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, провівши її індексацію у відповідності до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- стягнути з прокуратури Київської області на користь позивача моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн.

Позов мотивований тим, що наказом Генеральної прокуратури України 15 липня 2015 року за № 46ш було затверджено нову структуру та штатний розпис прокуратури Київської області та ліквідовано у її структурі та штатному розписі, зокрема, управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, та утворено управління нагляду у кримінальному провадженні. 09 листопада 2015 року ОСОБА_1 отримав попередження про наступне вивільнення у зв`язку з скороченням його посади та відсутністю вакантних посад у штаті прокуратури області. Наказом прокурора Київської області від 01 липня 2016 року № 375к позивача звільнено із займаної посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури області.

Позивач вважає, що прокуратурою області при прийнятті спірного наказу та під час звільнення грубо порушено вимоги статей 40, 42 Кодексу законів про працю України, не враховано його переважного права на залишення на роботі, натомість, на вакантні посади в апараті прокуратури призначено осіб, серед яких є особи з меншою кваліфікацією, ніж у нього, та без переваг у залишенні на роботі у вигляді: тривалого безперервного стажу роботи, сімейного стану. Також не враховано, що в сім`ї позивача немає інших працівників з самостійним заробітком. Позивач стверджує, що повноваження начальника новоутвореного відділу фактично залишилися тотожними повноваженням начальника попереднього відділу, тобто, відбулося лише перейменування підрозділу.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 02 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 року, позовні вимоги задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував наказ прокуратури Київської області від 01 липня 2016 року № 375к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені прокуратури області, у зв`язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури Київської області відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Поновив ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені прокуратури області. Стягнув з прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 70 478,70 грн. В іншій частині адміністративного позову відмовив. Допустив негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені прокуратури області та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що в межах спірних правовідносин фактично відбулося перейменування управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні на управління нагляду у кримінальному провадженні, а також перейменування відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, Державної митної служби та Державної прикордонної служби на відділ нагляду за додержанням законів органами СБУ, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України. При цьому, скорочення посади начальника відділу, яку обіймав позивач, не відбулося. Таким чином, суди дійшли висновку, що звільнення позивача відбулося за відсутності фактичного скорочення займаної ним посади, тобто, за відсутності законодавчо встановлених підстав, а отже - протиправно. Відповідачем не надано доказів неможливості переведення позивача з його згоди на іншу роботу, та/або доказів відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю. Крім того, відповідач не врахував переважне право позивача на залишення на роботі. Водночас, позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди, а відтак позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

На постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 року позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення, за виключенням частини позовних вимог, що були задоволені, та ухвалити нове рішення - про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог ОСОБА_1 зазначає, що розглядаючи питання про поновлення позивача на посаді суди проігнорували те, що наказом Генерального прокурора України від 29 грудня 2015 року № 145ш знову ліквідовано відділ нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні та утворено відділ нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні. Отже, суди поновили позивача на посаді, яка не існує, як і посадова інструкція до неї. За таких обставин, прокуратура області позбавлена можливості належним чином виконати постанову суду щодо поновлення позивача на роботі.

Також скаржник не погоджується з оскаржуваними судовими рішеннями в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди та стягнення середнього заробітку з обчисленням індексації.

Позиція інших учасників справи

Відповідач - прокуратура Київської області не скористався своїм правом подання відзиву (заперечення) на касаційну скаргу.

Рух касаційної скарги

Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 13 березня 2017 року відкрив провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад судової колегії: Шарапа В.М. (суддя-доповідач), Бевзенко В.М., Данилевич Н.А.

31 травня 2019 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження від 30 травня 2019 року № 549/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Шарапи В.М. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14), визначено новий склад суду: Соколов В.М. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи проведено в судовому засіданні відповідно до статті 344 КАС України.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги касаційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача просив касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Наказом прокуратури Київської області від 27 січня 2015 року № 181к радника юстиції ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області з 27 січня 2015 року в порядку переведення з прокуратури міста Києва.

Наказом Генерального прокурора України від 15 липня 2015 року № 46ш у структурі та штатному розписі прокуратури Київської області ліквідовано окремі управління та відділи, а загальну штатну чисельність ліквідованих одиниць - 168 з відповідним фондом заробітної плати зараховано до резерву Генеральної прокуратури України.

Пунктом 1 вказаного наказу, зокрема, ліквідовано управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, а пунктом 2 - скорочено 126,5 одиниць у структурі та штатному розписі прокуратури Київської області та зараховано їх до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати.

Згідно з пунктами 3, 3.1 наказу від 15 липня 2015 року № 46ш утворено у структурі та штатному розписі прокуратури Київської області управління нагляду у кримінальному провадженні у складі відділів, зокрема, відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби з штатним розписом 4 посади, а саме: 1 посада - начальник відділу та 3 посади прокурорів.

09 листопада 2015 року ОСОБА_1 відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України попереджений про наступне звільнення із займаної посади у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру») з 09 січня 2016 року. У попередженні зазначено, що на даний час відсутні вакантні посади, які можна було б запропонувати. У випадку наявності відповідних посад, упродовж двомісячного терміну такі будуть запропоновані.

Наказом Генеральної прокуратури України від 29 грудня 2015 року № 145ш з метою удосконалення організації роботи прокуратури Київської області, керуючись статтями 9, 10, 14 та підпунктом 6 пункту 5-1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури області відділ нагляду за додержанням законів органами СБУ, Державної митної служби та Державної прикордонної служби України управління нагляду у кримінальному провадженні. Утворено у структурі та штатному розписі прокуратури області відділ нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні.

18 лютого 2016 року позивач звернувся до начальника Генеральної інспекції внутрішніх розслідувань та безпеки Генеральної прокуратури України, начальника Департаменту кадрової роботи Генеральної прокуратури, прокурора Київської області про призначення його на рівнозначну посаду.

Листом від 29 лютого 2016 року № 11-181вих-16 відповідач запропонував ОСОБА_1 перелік вакантних та тимчасово вакантних посад органів прокуратури області станом на 29 лютого 2016 року.

18 квітня 2016 року позивача попереджено про ліквідацію управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим скорочено посаду позивача. Одночасно з цим, позивачу запропоновано призначення на посаду начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області на період відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

30 червня 2016 року позивач звернувся до Генерального прокурора України та прокурора Київської області із заявою, у якій повідомив про свою згоду на зайняття посади заступника прокурора області.

Наказом прокурора Київської області від 01 липня 2016 року № 375к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області, у зв`язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури Київської області відповідно до вимог пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Вважаючи, що відповідачем допущено порушення норм трудового законодавства та не враховано переважного права позивача на залишення на роботі, останній звернувся до суду з даним позовом.

Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Надаючи правову оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи, Верховний Суд, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, частково погоджується з позицією судів з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII).

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII визначено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

У той же час, спеціальним законом не врегульовано питання звільнення працівників у випадку ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, тому згідно зі статтею 9 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

За вказаних обставин, застосуванню до спірних правовідносин підлягають положення Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Так, однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною 2 статті 40 цього Кодексу звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За частинами 1- 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з нормативного тлумачення частини 1 статті 40 та частин 1статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

З матеріалів справи вбачається, що прокуратура Київської області як юридична особа не була ні ліквідована, ні реорганізована.

У свою чергу, ліквідація структурного підрозділу юридичної особи публічного права, зокрема управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, з одночасним створенням іншого структурного підрозділу - управління нагляду у кримінальному провадженні з аналогічними функціями нагляду над органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби України, не є ліквідацією або реорганізацією прокуратури Київської області в розумінні пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Матеріалами справи підтверджено, що у штаті як ліквідованого, так і новоутвореного відділу існувала посада «начальник відділу», яку займав позивач до його звільнення.

Крім того, звільнивши позивача на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, відповідач не вжив жодних заходів з метою працевлаштування ОСОБА_1 на відповідній посаді у новоутвореному відділі або іншу вакантну посаду, що свідчить про порушення встановленого порядку його звільнення.

Беручи до уваги встановлені судами попередніх інстанцій обставини у взаємозв`язку з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що наказ прокурора Київської області від 01 липня 2016 року № 375к про звільнення ОСОБА_1 є протиправним і таким, що порушує законні права та інтереси позивача, тому підлягає скасуванню.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що прокуратура Київської області не оскаржувала постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року в апеляційному та касаційному порядку, тобто, фактично визнала протиправність звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині 1 статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак, установивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

За частиною 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснюється у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно з приписами Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

У розділі ІІІ вказаного Порядку наведено перелік виплат, які включаються у розрахунок середньої заробітної плати.

Перевіривши здійснений судами попередніх інстанцій розрахунок належного до виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів установила, що такий розрахунок здійснений правильно.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Ураховуючи наведене, доводи скаржника про те, що суди безпідставно відмовили йому в задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку з обчисленням індексації є необґрунтованими.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили про недоведеність позивачем того, що зазначеними вище діями та бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду, а саме, не надано належних пояснень того, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням йому шкоди, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.

Водночас, сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

За таких обставин і правового врегулювання колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

З-поміж іншого, в касаційній скарзі позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права в частині поновлення його на посаді.

Так, у прохальній частині позову ОСОБА_1 просив, серед іншого, поновити його «на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області».

Натомість, суд першої інстанції поновив позивача «на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені прокуратури області».

Дійсно, позивач працював на вказаній посаді до звільнення, але після організаційних змін у прокуратурі Київської області (які по суті полягали у перейменуванні відділу, начальником якого був ОСОБА_1 ) ця посада змінила свою назву та, відповідно, вже не існувала на час постановлення рішень судами першої та апеляційної інстанцій.

Виходячи з цього, мотиви обрання судом першої інстанції саме такого способу захисту порушеного права позивача є необґрунтованими.

Київський апеляційний адміністративний суд також не надав належну правову оцінку вказаним обставинам, не зазначив мотиви відхилення доводів ОСОБА_1 щодо неможливості виконати рішення суду першої інстанції в частині поновлення його на посаді з огляду на відсутність такої.

На думку колегії суддів, зроблений судами попередніх інстанцій висновок про необхідність поновлення ОСОБА_1 на посаді, з якої його звільнено, слідує з буквального тлумачення поняття «поновлення на попередній роботі», зазначеного в статті 235 КЗпП України. Проте, ототожнення поняття «попередня робота» та «попередня посада» є помилковим.

Виходячи із специфіки даної категорії публічно-правових спорів, поняття «попередня робота» слід трактувати дещо ширше, зокрема, як обсяг та перелік функціональних завдань та обов`язків працівника, його повноважень та відповідальності за відповідною посадою.

Тому, враховуючи ту обставину, що посада «начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені прокуратури області» не існувала на час постановлення судового рішення, задля повного та належного захисту порушеного права позивача, суд повинен був з`ясувати, яка посада в апараті прокуратури Київської області є рівнозначною тій, яку позивач обіймав до звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 817/860/16.

Верховний Суд наголошує на тому, що спосіб захисту порушеного права безпосередньо повинен бути пов`язаний з подальшою можливістю виконати судове рішення і є ефективним тоді, коли може забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Разом з тим, неповне з`ясування судами всіх фактичних обставин справи призвело до обрання способу захисту порушеного права позивача, який не забезпечив поновлення його на попередній роботі, тобто, який є нефеективним.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є помилковими тільки в частині поновлення позивача на посаді, з якої його звільнили.

В силу пункту 1 частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При цьому Верховний Суд відзначає, що діє у межах повноважень, визначених статтею 341 КАС України, частиною другої якої установлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на те, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, які призвели до прийняття необґрунтованого судового рішення в зазначеній частині, і не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне направити дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

При повторному розгляді справи суду першої інстанції необхідно з`ясувати назву посади в апараті прокуратури Київської області, яка за обсягом та переліком функціональних завдань і обов`язків, повноважень та відповідальністю є рівнозначною посаді, яку ОСОБА_1 обіймав до звільнення, та поновити його на такій посаді.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області - скасувати.

3. У цій частині направити справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

4. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

Судді Верховного Суду