Справа № 810/4691/15
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

03 жовтня 2019 року

Київ

справа № 810/4691/15

адміністративне провадження № К/9901/12715/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Фрідманн Н.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Лащіва О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 810/4691/15

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області та Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) ГУ УМВС України в Київській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року, ухвалену колегією у складі головуючого судді Аліменка В.О., суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

У вересні 2015 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління МВС України в Київській області (надалі - відповідач 1, ГУ МВС в Київській області) та Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області (надалі - відповідач 2, Фастівський МВ), де з урахуванням уточнення позовних вимог просив:

- визнати протиправними накази начальника ГУ МВС України в Київській області від 12 серпня 2015 року № 1569 та від 21 серпня 2015 року № 454 о/с про звільнення позивача з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області;

- постановити рішення про поновлення позивача на посаді оперуповноваженого СКР Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області як звільненого без поважних підстав;

- стягнути з ГУ МВС України в Київській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 серпня 2015 року по день винесення рішення суду, а також моральної шкоди в розмірі 3000 грн;

- запис в трудовій книжці № 3 від 21 серпня 2015 року «звільнений з ОВС на підставі наказу 454 о/с від 21.08.2015» визнати недійсним, зобов`язати відповідача вчинити наступний запис «запис № 3 від 21 серпня 2015 року вважати недійсним, поновити на службі на попередній посаді».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з поважних причин допустив невихід на службу 28 липня 2015 року, через необхідність звернення до лікаря у зв`язку із поганим самопочуттям, що підтверджується медичною довідкою від 28 липня 2015 року № 2771, виданою Києво-Святошинською лікарнею, а тому дисциплінарного проступку в його діях не має. Своє звільнення з посади вважає безпідставним, обумовленим упередженим ставленням керівництва. Оскільки на думку позивача його було звільнено без законної підстави, то вважає законним та справедливим поновлення його на посаді в судовому порядку з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 заявив клопотання про залишення без розгляду його позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі 3000 грн з ГУ МВС України в Київській області та в частині вважати недійсним запис в трудовій книжці № 3 від 21 серпня 2015 року «звільнений з ОВС на підставі наказу 454 о/с від 21 серпня 2015 року» та зобов`язати відповідача вчинити запис «запис № 3 від 21 серпня 2015 року вважати недійсним, поновити на службі на попередній посаді» у зв`язку з їх відкликанням.

Дане клопотання було задоволено ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано наказ начальника ГУ МВС України в Київській області Трояна В.А. від 12 серпня 2015 року № 1569 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 " та наказ начальника ГУ МВС України в Київській області Трояна В .А . від 21 серпня 2015 року № 454 о/с "По особовому складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-118620) оперуповноваженого сектора карного розшуку міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району), 21 серпня 2015 року.

Поновлено позивача на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління МВС України в Київській області.

Стягнуто з Головного управління МВС України в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 серпня 2015 року по 04 листопада 2015 року у сумі 5626, 28 грн.

Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення з ГУ МВС України в Київській області на користь позивача заробітної плати за вересень 2015 року в сумі 2222,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги у вказаній частині суд першої інстанції виходив з того, що причини невиходу позивача на службу 28 липня 2015 року були поважними на підставі довідки від 28 липня 2015 року № 2771, виданої Києво - Святошинською лікарнею. За висновком суду звільнення позивача відбулося з порушенням порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності, визначеного Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, оскільки службове розслідування за фактом відсутності позивача в означений день на службі призначено за відсутності належним чином зареєстрованих рапортів від безпосереднього керівництва позивача про його відсутність на роботі, про результати цього службового розслідування суду не надано будь-якої інформації, а сам наказ про звільнення був прийнятий 12 серпня 2015 року, в той час, як позивач перебував у черговій відпустці за 2015 рік.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року постанову суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції безпідставно визнано довідку № 2771 від 28 липня 2015 року належним доказом непрацездатності ОСОБА_1 у цей день, оскільки ця довідка не може засвідчувати непрацездатність особи. Тож, за висновком апеляційного суду наказ № 1569 від 12 серпня 2015 року дійсно засвідчує прогул ОСОБА_1 28.07.2015. А за наявності інших непогашених дисциплінарних стягнень колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що при обранні міри дисциплінарного впливу у вигляді звільнення з ОВС були враховані діючі стягнення, а також службова характеристику позивача, а тому наказ № 454 о/с від 21 серпня 2015 року виданий правомірно.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції

19 лютого 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року у справі № 810/4691/15 з підстав порушення судом апеляційної інстанції під час її ухвалення норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування касаційної скарги зазначено, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги порушення процедури звільнення позивача, а саме позбавлення його можливості користуватися правами особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, передбаченими пунктом 6.3 наказу від 12.03.2013 № 230 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України». Як не враховано і той факт, що оспорюваний наказ про звільнення позивача винесений під час перебування його в черговій відпустці, а також в момент його тимчасової непрацездатності, що є грубим порушенням частини 3 статті 40 КЗпП України, та без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, що суперечить вимогам статті 43 КЗпП України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 лютого 2016 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року у справі № 810/4691/15.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017року № 2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон № 2147-VІІІ).

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції вищевказаного Закону, обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

31 січня 2018 року вказана касаційна скарга передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 січня 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Білоус О. В., судді Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 31 травня 2019 року №558/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Білоуса О.В. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 14), що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.

11 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. прийнято до провадження справу за даною касаційною скаргою, підготовчі дії по справі закінчено, справу призначено до розгляду у попередньому засіданні на 13 вересня 2019 року.

Ухвалою від 13 вересня 2019 року розгляд даної справи призначено у відкритому судовому засіданні.

Позиція інших учасників справи.

03 березня 2016 року представниками ГУ МВС Київської області та Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) ГУ МВС в Київській області направлено аналогічні за змістом заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , де просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року - без змін.

В обґрунтування поданих заперечень даний відповідачі вказували, що з метою встановлення достовірності наданої позивачем довідки, якою він підтверджує поважність причин відсутності на службі 28 липня 2015 року, представником Фастівського міського відділу було подано запит до лікувально-профілактичного закладу, реквізити якої містяться у довідці від 28 липня 2015 року № 2771. На даний запит було отримано відповідь від адміністрації ЦРЛ Києво-Святошинського району про те, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в поліклініку та в приймальне відділення ЦРЛ 28 липня 2015 року за медичною допомогою не звертався та на стаціонарному лікуванні не перебував.

Стосовно доводів позивача про те, що він був позбавлений можливості користуватися правами особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, відповідачі пояснювали, що в матеріалах справи міститься бланк пояснення від 29 липня 2015 року, у якому ОСОБА_1 надавав пояснення щодо означених обставин, у якому міститься виклад прав, передбачених п. 6.3 наказу від 12.03.2013 № 230 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України». Тобто позивача було ознайомлено з його правами під підпис.

Погоджувалися із висновками суду апеляційної інстанції, що на осіб рядового і начальницького складу за вчинення порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні, а також перебувають у відпустці та відрядженні. При цьому Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України не передбачено необхідність узгодження питання притягнення працівників органів внутрішніх справ до дисциплінарної відповідальності з профспілковими органами.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.

З 15 серпня 1997 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, в тому числі з 27 червня 2001 року на різних посадах (оперуповноваженим СКР, слідчим СВ) Фастівського МВ ГУМВС України в Київській області.

Наказом начальника ГУМВС України в Київській області №1569 від 12 серпня 2015 року позивача на підставі пункту «є» статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільненню з посади оперуповноваженого СКР Фастівського МВ ГУ МВС України в Київській області за порушення службової дисципліни, яке виразилося у порушенні вимог статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС, а саме: відсутності на службі без поважних причин, тобто вчинення прогулу.

Згідно рапорту позивача від 03 серпня 2015 року та відпускного посвідчення (а.с. 12, 13), ОСОБА_1 з 06 серпня 2015 року по 13 серпня 2015 року перебував в черговій відпустці за 2015 рік.

14 серпня 2015 року ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом № 1569 від 12 серпня 2015 року.

Як зазначено в наказі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, № 1569 від 12 серпня 2015 року ГУ МВС України в Київській області, позивач був відсутній на робочому місці 28 липня 2015 року на телефонні дзвінки не відповідав, на підставі чого було складено акт про невихід на роботу № 184 від 28 липня 2015 року.

Наказом ГУ МВС України № 454 о/с від 21 серпня 2015 року його звільнено з ОВС за п. «є» ст.64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

На момент звільнення позивач мав діючі дисциплінарні стягнення:

- догана, оголошена наказом ГУМВС України в Київській області від 28 листопада 2014 року № 2578;

- сувора догана, оголошена наказом Фастівського МВ від 12 січня 2015 року № 12;

- попередження про неповну посадову відповідність, оголошене наказом Фастівського МВ від 10 лютого 2015 року № 60.

Ревалентні джерела.

Регулювання правового становища осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ на момент виникнення спірних правовідносин здійснювалося відповідно до спеціального законодавства, зокрема Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII (далі - Закон № 565-XII), Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ», затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний Статут), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Згідно Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади та при виконанні покладених на нього обов`язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам.

Працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов`язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про міліцію» визначено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (надалі - Дисциплінарний статут) - службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту, визначено дисциплінарний проступок як невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Положеннями статті 5 даного Статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з приписами статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Нормами статті 14 Дисциплінарного статуту визначено порядок накладення дисциплінарних стягненнь.

Відповідно до визначеного порядку з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року № 230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 541/23073, затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (надалі - Інструкція № 230).

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З гідно з частиною1 статті 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Категорія службового розслідування визначена в Інструкції № 230 як комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з`ясування інших обставин.

Відповідно до пункту 2.1 вказаної Інструкції підставою для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (РНС), зокрема, службової дисципліни.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником (пункт 5.1 Інструкції № 230).

У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення (пункт 5.2 Інструкції № 230).

Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування) (пункт 5.3 Інструкції № 230).

Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення (пункт 5.4 Інструкції № 230).

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин (пункт 8.1 Інструкції № 230).

Із затвердженим висновком службового розслідування за рішенням начальника, який призначив службове розслідування, повинен бути ознайомлений начальник органу (підрозділу) внутрішніх справ, де проходить службу працівник, стосовно якого воно проводилося (пункт 8.6 Інструкції № 230)

Висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником (пункт 8.7 Інструкції № 230).

Оцінка Верховного Суду висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017).

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на встановлені судами обставини, Верховний Суд вважає висновки суду апеляційної інстанції передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 86 КАС України (в редакції чинній на момент розгляду даної справи судами першої та апеляційної інстанції), а відтак таке судове рішення не є таким, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 КАС України в тій же редакції

Аналіз правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавством України врегульовано перелік підстав та порядок звільнення з посад працівників органів внутрішніх справ.

У даній справі судом апеляційної інстанції не встановлено чи ґрунтуються оскаржувані накази про застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби на висновках службового розслідування. А відтак не встановлено, що відповідач виконав свій обов`язок в частині дотримання визначеного чинним законодавством порядку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

З даного приводу судом першої інстанції встановлено, що 27 липня 2015 року наказом № 323 було призначено проведення службового розслідування за фактом відсутності 27 липня 2015 року на службі оперуповноваженого сектора карного розшуку Фастівського міського відділу капітана міліції ОСОБА_1 про результати якого у матеріалах справи відсутня будь-яка інформація. Про те, в подальшому розслідування стосується обставин, які відбулись 28 липня 2015 року, хоча вказана дата не передбачена в наказі № 323 від 27 липня 2015 року.

В свою чергу суд апеляційної інстанції стосовно посилань позивача на ту підставу, що службове розслідування було призначено за фактом відсутності його на службі 27 липня 2015 року, а в подальшому відповідач посилався на відсутність ОСОБА_1 28 липня 2015 року, зазначив, положеннями статті 14 Дисциплінарного статуту, які кореспондуються із положеннями пункту 5.1. Інструкції № 230, де визначено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Однак факт наявності висновку службового розслідування та його правова оцінка не знайшли свого відображення в оскаржуваному судовому рішенні.

Наведене дає підстави стверджувати про невжиття належних заходів щодо офіційного з`ясування обставин справи.

Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження суду апеляційної інстанції, тому з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) відсутня можливість перевірити правильність його висновків в цілому по суті спору.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги.

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки обставинам які мають істотне значення для правильного вирішення спору по суті, чим допустив порушення норм процесуального права, а тому оспорюване рішення ухвалене з порушенням Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності і обґрунтованості, а тому таке рішення підлягає скасуванню, а справа відповідно до правил статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно з`ясувати обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, викладені Верховним Судом у цій постанові у розділі «Оцінка Верховного Суду висновків судів, рішення яких переглядаються», всебічно і повно з`ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішенню спору по суті, і в залежності від встановленого правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Отже Суд приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, не надавши правової оцінки фактичним обставинам, які мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки щодо розподілу судових витрат.

З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2016 року - скасувати, справу направити на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Повний текст постанови виготовлено 08 жовтня 2019 року.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М.Соколов

Судді Верховного Суду