Справа № 520/11954/18
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 р.Справа № 520/11954/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Шляхова О.М., м. Харків) від 20.02.2019 року (повний текст складено 20.02.2019 року) по справі № 520/11954/18

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає невиплаті добових та за найм житла на відрядження з 04.10.2017 р. по 01.02.2018 р. за 117 днів в сумі 60 грн. на добу та по 200 грн. за день на житло за розпорядженням першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 м. Ічня Чернігівської області: за наказом командира військової частини НОМЕР_1 - № 73 від 04.10.2017 року з 04.10.2017 р. за посвідченням про відрядження № 75 від 04.10.2017 р. військової частини НОМЕР_1 по 04.11.2017 р., за наказом № 98 від 06.11.2017 р. по 03.11.2018 р. за посвідченням № 118 від 04.11.2017 р., за наказом № 126 від 03.12.2017 р. по 01.01.2018 р. за посвідченням № 135 від 04.12.2017 р., за наказом № 1 від 02.01.2018 р. по 01.02.2018 р. за посвідченням № 13 від 01.01.2018 р.; за наказом № 1 від 02.01.2018 р. по 01.02.2018 р. за посвідченням № 13 від 01.01.2018 р.; зобов`язати відповідача виплатити позивачу витрати на відрядження - добові в сумі 7140 грн. та за найм житла 23400 грн., а всього 30540 грн.; зобов`язати відповідача виплатити позивачу негайно на виконання рішення суду платежі у межах суми стягнення за один місяць 6000 грн. за найм житла, добові 1800 грн., всього 7800 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за розпорядженням першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 03.10.2017 року № 321/6087 був відряджений з 04.10.2017 року по 01.02.2018 року у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 м. Ічня, Чернігівської області. За наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 73 від 04.10.2017 року - вибув у відрядження з 04.10.2017 р. за посвідченням про відрядження № 75 від 04.10.2017 року військової частини НОМЕР_1 по 04.11.2017 року, за наказом 98 від 06.11.2017 року відрядження було продовжено на 30 діб по 03.12.2017 року за посвідченням № 118 від 04.11.2017 року, за наказом 126 від 03.12.2017 року відрядження було продовжено на 30 днів по 01.01.2018 року за посвідченням № 135 від 04.12.2017 року. За наказом № 1 від 02.01.2018 року відрядження позивача було продовжено на 30 днів по 01.02.2018 року за посвідченням № 13 від 01.01.2018 року. Тобто, всього позивач був у відрядженні 117 днів. ОСОБА_1 за вказаний час відрядження кошти на проживання в сумі 30540 грн. згідно звіту про використання коштів від 03.02.2018 року, затвердженого начальником штабу навчального батальону та бухгалтером військової частини НОМЕР_1 та добові, не отримав, тому звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 року по справі № 520/11954/18 позовні вимоги задоволено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , займає посаду начальника штабу-першим заступником командира навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 (а.с. 10-11, 27-28) та розпорядженням першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 03.10.2017 р. № 321/6087 (а.с. 14) був відряджений старшим з числа офіцерів, очолив військовослужбовців строкової служби в кількості 26 чоловік, з 04.10.2017 року по 01.02.2018 рік, у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 м. Ічня, Чернігівської області.

За наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 73 від 04.10.2017 року (а.с.18) позивач вибув у відрядження з 04.10.2017 р. за посвідченням про відрядження № 75 від 04.10.2017 року (а.с. 20) військової частини НОМЕР_1 по 04.11.2017 року. За наказом № 98 від 06.11.2017 року (а.с. 17) відрядження було продовжено на 30 діб по 03.12.2018 року за посвідченням № 118 від 04.11.2017 року (а.с. 21), за наказом № 126 від 03.12 2017 року (а.с.16) відрядження було продовжено на 30 днів по 01.01.2018 року за посвідченням № 135 від 04.12.2017 року (а.с.21). За наказом № 1 від 02.01.2018 року (а.с. 15) відрядження позивача було продовжено на 30 днів по 01.02.2018 року за посвідченням № 13 від 01.01.2018 року (а.с. 19). Тобто, згідно наданих вищевказаних документів, всього позивач був у відрядженні 117 днів.

Вважаючи, що відповідач зобов`язаний був виплатити йому добові та витрати за найм житла, що ним зроблено не було, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про їх обґрунтованість.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги посилання Військової частини НОМЕР_1 на п. 25 наказу Міністерства оборони України № 105 від 20.02.2017 року «Про затвердження Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України», яким визначено, що військовослужбовцям відшкодування витрат на найм житлового приміщення не проводиться у разі відрядження у складі підрозділів (крім випадків, передбачених у пункті 22 цієї Інструкції). Позивач був відряджений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 старшим у складі підрозділу разом з військовослужбовцями строкової служби у кількості 26 чоловік.

Також, вказав, що посилання суду першої інстанції на те, що Військовою частиною НОМЕР_1 не доведено факт виплати позивачу добових за перебування у відрядженні саме за період спірних правовідносин є безпідставним, оскільки, до відзиву на позовну заяву військовою частиною було надано копію відомості нарахування коштів № 55 та копію платіжного доручення № 457 від 29.08.2018 р. Фінансування частини за напрямком витрат на відрядження надійшло лише у серпні 2018 року, тому виплата позивачу компенсації добових витрат за 30 діб (з 04.10.2017 по 04.11.2017) в сумі 1800 грн. була здійснена у серпні 2018 року, про що в звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт ОСОБА_1 бухгалтером військової частини було внесено запис про таку виплату та проставлено особистий підпис. Зазначений звіт не було надано суду першої інстанції раніше у зв`язку з тим, що Військова частина НОМЕР_1 вважає надані суду додатки до відзиву достатніми для того, щоб підтвердити факт виплати позивачу добових за перебування у відрядженні саме за період спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта, з огляду на наступне.

Особливості направлення військовослужбовців Збройних Сил України у відрядження в межах України та механізм відшкодування витрат на відрядження визначені Інструкцією про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, яка затверджена Наказом Міністра оборони України № 105 від 20.02.2017 р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.03.2017 р. за № 364/30232 (далі Інструкція № 105).

Відповідно до п. 2 Інструкції № 105, відрядження - направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Положеннями п. 3 цієї Інструкції, зокрема, передбачено, що рішення про направлення військовослужбовців у відрядження (за наявності бюджетних асигнувань) та відшкодування витрат на відрядження приймають у військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях - командир (начальник, керівник) військової частини (військового навчального закладу, військового підрозділу вищого навчального закладу, установи, організації). Рішення про направлення військовослужбовців у відрядження оформляється відповідним наказом, в якому зазначаються: пункт призначення; найменування військової частини (установи, організації), куди відряджається військовослужбовець; строк та терміни відрядження; мета відрядження. На підставі наказу про направлення у відрядження військовослужбовцям оформлюється у встановленому порядку посвідчення про відрядження.

Згідно з п. п. 4, 5 Інструкції № 105 строк відрядження визначається командиром (начальником, керівником), але не може перевищувати в межах України 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі (крім випадків, коли інші строки відрядження визначаються законодавчими та іншими нормативно-правовими актами). Військовослужбовці для виконання службових завдань можуть направлятися у відрядження до Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України та інших органів військового управління строком не більше 5 днів, не враховуючи часу перебування в дорозі, за письмовим рішенням відповідного командира (начальника, керівника) вищого рівня. Зазначений строк може бути продовжено за письмовим рішенням відповідного командира (начальника, керівника) вищого рівня з обов`язковим повідомленням військової частини (установи, організації), яка направляла військовослужбовця у відрядження.

Судовим розглядом встановлено, що за наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 73 від 04.10.2017 р. (а.с. 18) позивач вибув у відрядження з 04.10.2017 р. за посвідченням про відрядження № 75 від 04.10.2017 р. (а.с. 20) військової частини НОМЕР_1 по 04.11.2017 р. За наказом № 98 від 06.11.2017 р. (а.с. 17) відрядження було продовжено на 30 діб по 03.12.2018 р. за посвідченням № 118 від 04.11.2017 року (а.с. 21), за наказом 126 від 03.12 2017 року (а.с.16) відрядження було продовжено на 30 днів по 01.01.2018 року за посвідченням № 135 від 04.12.2017 року (а.с. 21). За наказом № 1 від 02.01.2018 року (а.с. 15) відрядження позивача було продовжено на 30 днів по 01.02.2018 року за посвідченням № 13 від 01.01.2018 р. (а.с. 19). Тобто, згідно наданих вищевказаних документів, всього позивач був у відрядженні 117 днів.

Приписами п. п. 9-12 Інструкції № 105 визначено, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України. Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту. За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року N 98. Військова частина (установа, організація) за наявності підтвердних документів (в оригіналі) відшкодовує в межах граничних сум витрат на найм житлового приміщення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року N 98, витрати відрядженим військовослужбовцям на найм житлового приміщення з розрахунку вартості одного місця в готелі (мотелі), іншому житловому приміщенні за кожну добу такого проживання з урахуванням включених до рахунків на оплату вартості проживання витрат на користування телефоном, холодильником, телевізором та інших витрат.

Згідно додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 р. № 98, встановлено такі суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів: добові витрати 60,00 грн.; гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу (не більш як) 600,00 грн.

Судовим розглядом встановлено, що під час відрядження позивач наймав житло в готелі Марсель (ПП ОСОБА_2 ) в м. Ічня, Чернігівської області, про що свідчить квитанція на оплату № 110 від 30.01.2018 р. (ціна 200,00 грн. за добу), а тому загальна сума понесених витрат за найм житла складає 23400,00 грн. (117 днів х 200,00 грн.). Сума добових витрат за 117 днів відрядження складає 7140,00 грн. (117 днів х 60,00 грн). Загальна сума понесених витрат становить 30540,00 грн. Сума понесених витрат також підтверджується звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, який затверджений наказом Міністерства фінансів України № 841 від 28.09.2015 р.

Що стосується посилання апелянта на п. 25 Інструкції № 105, колегія суддів зазначає, що згідно наказу Начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_3 № 8921/61/3740вк від 03.10.2017 р. зобов`язано командира військової частини НОМЕР_4 в термін до 04.10.2017 р. відрядити військовослужбовців строкової служби в кількості 26 чоловік на чолі зі старшим з числа офіцерів у розпорядження командира військової частини № НОМЕР_5 (м. Ічня, Чернігівської області). На виконання цього наказу, наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 73 від 04.10.2017 р. майора ОСОБА_1 відряджено у військову частину № НОМЕР_5 (м. Ічня, Чернігівської області). З цього наказу не вбачається того, що позивач направлявся у відрядження у складі підрозділу, а тому посилання відповідача на п. 25 Інструкції № 105 є безпідставним.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження відповідача, що позивачем отримана компенсація добових витрат за 30 діб, в сумі 1800 грн., які були зараховані на його картковий рахунок у ПАТ Укрсиббанк 31.08.2018 року, не знайшло свого підтвердження згідно наданих відповідачем додатків до відзиву на позов. Оскільки, в відомості нарахування коштів №55 (заробітна плата та аванси) за серпень 2018 року на карткові рахунки співробітників зазначено три особи, в тому числі і ОСОБА_1 , а в платіжному дорученні вказана сума 4200 із зазначенням призначення перерахування на власні рахунки військовослужбовців компенсації видатків на відрядження за серпень 2018 року згідно реєстру авансових звітів за серпень 2018 року. Таким чином, відповідачем не доведений факт виплати позивачу добових за перебування у відрядженні саме за період спірних правовідносин.

На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 року по справі № 520/11954/18 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 року по справі № 520/11954/18 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 року по справі № 520/11954/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 07.10.2019 року