Справа № 826/5841/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5841/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2019 року, суддя Огурцов О.П., у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Державного підприємства "Сервіс" про стягнення коштів,-

У С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного підприємства "Сервіс" про стягнення з відповідача частини чистого прибутку (доходу) господарських операцій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що вилучається до бюджету у сумі 8 916 216,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не сплачено до Державного бюджету України частину чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) (код платежу 21010100) на загальну суму 8 916 216,50 грн. нарахованого на підставі самостійно поданих декларацій (розрахунків). На обґрунтування права на звернення до суду з даним позовом позивач посилається на те, що відповідно до положень Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 року № 138, підпунктів 191.1.1, 191.1.22 пункту 191.1 статті 191, статті 19 Податкового кодексу України, Закону України "Про управління об`єктами державної власності" Державна фіскальна служба України наділена повноваженнями здійснювати контроль за діяльністю об`єктів державної власності щодо повноти і своєчасності сплати податків, зборів та інших платежів, а також за дотриманням вимог чинного законодавства, в тому числі щодо повноти та своєчасності сплати до бюджету частини чистого прибутку (доходу), та стягувати її.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року призначено апеляційну скаргу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 24 вересня 2019 року на 10 год. 30 хв. та витребувано від Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві повний розрахунок заборгованості Державного підприємства "Сервіс" по чистому прибутку (доходу) із зазначенням періоду утворення боргу.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що Державним підприємством "Сервіс" подано до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві розрахунки частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету унітарними підприємствами та їх об`єднаннями від 09.02.2017 року за перше півріччя, за три квартали та за 2016 рік.

Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулось до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Сервіс" частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) (код платежу 21010100) на загальну суму 8 916 216,50 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що Агенство рибного господарства України як орган управління, наділений повноваженнями щодо погодження фінансових планів та вирішення питання щодо відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) .Отже, питання про відрахування до бюджету частини чистого доходу (прибутку) не віднесено до податкового органу, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів не може погодитись з такими доводами суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно статті 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" (далі - Закон) передбачено, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Статтею 4 вказаного Закону визначено суб`єктів управління об`єктами державної власності, а саме: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління); Фонд державного майна України; органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об`єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації (далі - господарські структури); Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Особливості відрахування державними підприємствами частини прибутку (доходу) регулюється ст. 11-1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" від 21.09.2006 року № 185-V, де визначено, що державні унітарні підприємства та їх об`єднання зобов`язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Держбюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями затверджено Постановою Кабінет Міністрів України від 23.02.2011 № 138 (далі - Порядок № 138).

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку № 138 визначено, що частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Тобто, частина чистого прибутку визначається за результатами фінансово-господарської діяльності, розраховується за правилами бухгалтерського обліку та формою розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та декларується і сплачується у строк та в порядку, передбачені для податку на прибуток підприємств.

При цьому, частина чистого прибутку не є податковим платежем у розумінні норм ПК України, оскільки цей платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків.

Покладення ж на контролюючі органи повноважень щодо обліку спірних платежів, а також контролю за правильністю та своєчасністю надходження їх до Державного бюджету України не змінює правової природи таких платежів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.08.2018 року по справі № 826/19797/16.

Із наданого податковим органом на вимогу суду апеляційної інстанції розрахунку недоїмки станом на 12.09.2017 року вбачається, що заборгованість складається із частини чистого прибутку (доходу), до підлягає сплаті до державного бюджету:

- 2 149 819 грн термін сплати 09.02.2017 року;

- 2 618 926 грн термін сплати 09.02.2017 року;

- 2 675867 грн термін сплати 19.02.2017 року;

- 311 705 грн термін сплати 20.05.2017 року;

- 1 097393 грн термін сплати 19.08.2017 року.

Крім того, податковим органом було нараховано на зазначені суми штрафи та пеню.

Отже, саме факт несплати спірних платежів у строки, визначені законодавством, зумовлював появу у податкового органу права на звернення до суду з позовом щодо стягнення визначених державним підприємством у квартальних розрахунках сум частини чистого прибутку.

Норми ст. 126,129 ПК України передбачають застосування штрафу та пені до платника податків за несвоєчасну сплату платником податків грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємства, рентної плати протягом строків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи нормативні визначення понять грошове зобов`язання, податкове зобов`язання, судова колегія вважає, що частина чистого прибутку не є податковим платежем у розумінні норм чинного податкового законодавства.

Окрім того, даний платіж не віднесено ні до загальнодержавних податків і зборів, ні до місцевих податків. Тому застосування до підприємства штрафних санкцій та пені не відповідає вимогам чинного законодавства, у т. ч. ст.126 та 129 ПК України, так як дія даних норм поширюється лише на випадки несплати платником податків грошових зобов`язань.

Із позовної заяви вбачається, що з даним позовом до суду Головне управління ДФС у м. Києві звернулось 11 квітня 2018 року, тоді як термін сплати стосувався лютого, травня та серпня 2017 року.

Ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції позивачем не було подано клопотання про визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними з наступним його поновленням.

За приписами частини першої статті 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення прав.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Жодними іншим законом строк на звернення податкового органу до суду з такими позовними вимогами не встановлено, а тому, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин загальні строки адміністративного судочинства, передбачені ст. 122 КАС України.

Підстав для застосування у даному випадку строку давності у 1095 днів, колегія суддів не вбачає, оскільки спірні суми стягнення не є податковим платежем та грошовим зобов`язанням, податковим боргом в розумінні ПК України, що унеможливлює застосування положень статті 102 ПК України до спірних правовідносин в частині визначення строків звернення до суду.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами та будь-яких обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не надано, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог ст. 123 КАС України.

Аналогічна позиція була викладена Верховним Судом у постанові №520/1919/19 від 18 вересня 2019 року.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

За таких підстав апеляційна скарга Головного управління ДФС у м Києві підлягає задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 травня 2019 року скасуванню з прийняттям постанови про залишення адміністративного позову без розгляду.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 травня 2019 року скасувати та прийняти у справі постанову наступного змісту.

Адміністративний позов Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Державного підприємства "Сервіс" про стягнення частини чистого прибутку (доходу) господарських операцій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що вилучається до Держаного бюджету у сумі 8 916 216,50 грн. залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.

Повний текст виготовлено: 08 жовтня 2019 року.