Справа № 520/7085/19
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2019-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

26 вересня 2019 р. справа №520/7085/19

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Говтві Д.В.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ'янського району Харківської міської ради про визнання протиправним рішення та дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ'янського району Харківської міської ради , в якому просив суд:

- визнати протиправним рішення та дії відповідача щодо виплати позивачу грошової компенсації в розмірі 524 грн;

- зобов'язати відповідача сплатити позивачу грошову компенсацію в розмірі 22200 грн замість путівки на санаторно-курортне лікування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за наслідками вогнепальних поранень, отриманих ним при виконанні обов'язків військової служби, рішенням КЗ КОР «Обласне бюро медико - соціальної експертизи» позивачу встановлена 2-га група інвалідності. Також позивач зазначив, що з урахуванням наслідків поранення та відповідних захворювань позивача, якими в тому числі є й захворювання хребта, Обласною медико-соціальною експертною комісією № 2 КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Харківської обласної державної адміністрації позивачу неоднаразово встановлювалася 2 та 3 групи інвалідності. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідачем повинна бути виплачена позивачу в якості грошової компенсації замість путівки на санітарно- курортне лікування, грошова компенсація в розмірі 22200 грн, замість 524 грн, на підставіст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та наказу Мінсоцполітики від 21.03.2019 №416 "Про встановлення граничної вартості путівки ( ліжко-дня ) у 2019 році".

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - т.о.в. начальника Управління - заступника начальника УП та СЗН адміністрації Основ'янського району ХМР - Шевченко С.М. через канцелярію суду надійшов письмовий відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач під час спірних правовідносин діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством. Також представник відповідача зазначив, що виплачена позивачу компенсація здійснена відповідно до вимог п. 7 Порядку виплати грошової компенсації.

Позивач в судовому засіданні (25.09.2019) підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив на позов.

Представник відповідача - Бердник Л.В. у судовому засіданні (25.09.2019) заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, наведені у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 в період з 11.07.2014 по 09.09.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції , що підтверджується довідкою від 17.03.2015 №1485. Позивач перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, з 08.05.2015 як учасник бойових дій, з 28.08.2015 як особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, з 18.09.2017 як особа з інвалідністю внаслідок війни 3 групи, з 21.05.2018 як особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи.

Водночас, суд зазначає, що позивач як учасник бойових дій перебував на обліку в Управлінні для забезпечення санаторно-курортним лікуванням з 09.07.2015 відповідно до наданої заяви та медичної довідки за формою 070/о від 09.07.2015 за профілем захворювання кістково-м'язової системи, з 28.08.2015 як особа з інвалідністю внаслідок війни.

Згідно матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з заявами від 01.11.2016, від 22.06.2017, від 21.05.2018 з повідомленнями про неможливість скористатися санаторно- курортною путівкою за сімейними обставинами (а.с.50-52).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на адресу позивача направлено лист від 13.04.2018 №1844/08, в якому повідомлено останнього про те, що позивач має право оформити документи для виплати грошової компенсації замість санаторно - курортної путівки.

У зв'язку з вказаним, 30.05.2019 ОСОБА_2 подав до відповідача заяву щодо призначення компенсації замість санаторно-курортної путівки (а.с.53-54).

За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем винесено розпорядження від 05.06.2019 про виплату компенсації замість санітарно - курортної путівки особі з інвалідністю внаслідок ІІ групи ОСОБА_2 у розмірі 524 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в червні 2019 позивачу виплачена зазначена компенсація в сумі 524 грн на поточний рахунок ХОУ АТ "Ощадбанк".

З вказаною сумою компенсації замість санітарно - курортної путівки позивач не погодився, у зв'язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам з інвалідністю внаслідок війни надається безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад (п.3 ч.1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").

За бажанням осіб з інвалідністю замість путівки на санаторно-курортне лікування вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: особи з інвалідністю внаслідок війни 1-11 груп - у розмірі середньої вартості путівки, особи з інвалідністю внаслідок війни НІ групи - у розмірі 75 процентів середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань (абз. 5 п.3 ч.1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").

Відповідно до абз.3 ч.1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаних вимог Кабінетом Міністрів України постановою від 17.06.2004 №785 затверджено Порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян.

Крім того, Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті на забезпечення постраждалих учасників Революції Гідності, учасників антитерористичної операції та осіб, які здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях санаторно-курортним лікуванням (постанова Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 200).

Проте, суд зазначає, що норми Порядку №200, відповідно до п. 12 Порядку, щодо виплати грошової компенсації замість санітарно - курортної путівки особам з інвалідністю, носять банкетний характер, оскільки відсилають знов до Порядку №785.

Так, відповідно до п. 12 Порядку №200, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2018 № 137, грошова компенсація замість санаторно-курортної путівки особам з інвалідністю внаслідок війни та компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування учасникам бойових дій та учасникам війни виплачується в порядку та розмірах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 № 785.

Пунктом 2 Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 № 785 визначено, що компенсація виплачується особам з інвалідністю внаслідок війни за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно- курортного лікування або медичних протипоказань.

Грошова компенсація виплачується у таких розмірах (округлених до однієї гривні): особам з інвалідністю І- II групи - 100 відсотків середньої вартості путівки, а особам з інвалідністю III групи - 75 відсотків середньої вартості путівки.

У разі зміни групи інвалідності за період "перебування особи з інвалідністю на обліку грошова компенсація виплачується у розмірі відповідно до групи інвалідності, встановленої їй на дату виплати.

Відповідно до п. 5 Порядку №785, підставою для виплати компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування є такі документи: заява про виплату компенсації; про сплату повної вартості санаторно-курортної путівки, про підтвердження проходження санаторно-курортного лікування або зворотний талон санаторно-курортної путівки строком санаторно-курортного лікування не менш як 18 днів; посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 4 цього Порядку.

Згідно п. 6 Порядку №785, грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

Для осіб, які не перебувають на обліку для санаторно-курортного лікування, вперше грошова компенсація виплачується у разі звернення із заявою через два роки після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У разі зміни статусу особи період перебування її на обліку для одержання грошової компенсації обчислюється з дня набуття нового статусу.

Відповідно до пункту 7 Порядку №785, середня вартість путівки для виплати грошової компенсації обчислюється з розрахунку 35 відсотків (з округленням до однієї гривні) розміру одного прожиткового мінімуму, щороку встановленого законом на 1 січня відповідного року для осіб, які втратили працездатність.

Так, положеннями ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01.01.2019 у розмірі 1497,00 грн.

Враховуючи викладене, у 2019 році: середня вартість путівки склала 524 гр (1497,00 грн. х 35%).

Таким чином, відповідно до Порядку №785, розмір грошової компенсації для осіб з інвалідністю внаслідок війни II групи складає 524,00 грн.

Щодо доводів позивача про те, що для отримання ним компенсації замість саніторно- курортної путівки в сумі 22200 грн мають бути застосовані п.16 та п. 17 Порядку №200 та Наказ №416, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 16 та п. 17 Порядку №200, забезпечення путівками осіб здійснюється в межах виділених коштів пропорційно кількості осіб, узятих на облік для забезпечення санаторно-курортним лікуванням, згідно з договорами, укладеними органами соціального захисту населення з особами та санаторно-курортними закладами.

Зазначене у пункті 16 цього Порядку відшкодування здійснюється органами соціального захисту населення шляхом безготівкового перерахування коштів санаторно-курортним закладам за надані послуги відповідно до укладених договорів щодо забезпечення путівкою шляхом відшкодування її вартості (далі - договір) та актів наданих послуг у розмірі встановленої граничної вартості путівки (ліжко-дня), а якщо вартість путівки нижча за граничну, - не більше від фактичної вартості путівки.

Гранична вартість путівки (ліжко-дня) визначається щороку Мінсоцполітики за пропозицією Служби та погодженням з Мінфіном.

Перелік базових послуг, що надаються особам відповідно до медичних рекомендацій і входять до вартості путівки, затверджується Мінветеранів.

За бажанням осіб їм можуть надаватися додаткові послуги за умови оплати санаторно-курортному закладу вартості наданих послуг за рахунок власних коштів чи інших джерел, не заборонених законодавством.

Таким чином, суд зазначає, що вказані норми регулюють правовідносини саме щодо забезпечення осіб путівками, а не отримання компенсації замість путівки, у разі відмови особи від проходження санітарно - курортного лікування.

Щодо Наказу Мінсоцполітики від 21.03.2019 № 416 "Про встановлення граничної вартості путівки ( ліжко-дня ) у 2019 році", зареєстрований у Міністерстві юстиції 02.04.2019 за № 338/33309, яким встановлено граничну вартість путівки (ліжко-дня) за надання послуг із санаторно-курортного лікування особам з інвалідністю внаслідок війни з числа постраждалих учасників Революції Гідності, учасників антитерористичної операції та осіб, які здійснювали заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, суд зазначає, що він прийнятий на виконання п. 17 Порядку №200, тобто щодо встановлення граничної вартості саме путівки на санітарно - курортне лікування, у випадку забезпечення осіб путівками задля безпосереднього лікування, відтак на спірні правовідносини він також не поширюється.

Крім того, суд зазначає, що надана позивачем до суду довідка (форми №070/о() №3845/239 від 01.08.2019, в якій визначено інший діагноз, ніж в тих довідках, які подавалися позивачем до відповідача, для розгляду даного спору правового значення не має, проте вона може бути підставою для взяття позивача на облік в УП та СЗН для забезпечення санітарно - курортною путівкою з іншим профілем захворювання.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на наведене, враховуючи положення Порядку №200 та Порядку №785, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення (розпорядження від 05.06.2019) та дії відповідача щодо виплати позивачу грошової компенсації в розмірі 524 грн відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення та дій відповідача щодо виплати позивачу грошової компенсації в розмірі 524 грн та зобов'язання відповідача сплатити позивачу грошову компенсацію в розмірі 22200 грн замість путівки на санаторно-курортне лікування, належить відмовити.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ'янського району Харківської міської ради про визнання протиправним рішення та дій, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 жовтня 2019 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.