Справа № 540/1463/19
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1463/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Херсонська виправна колонія (№61)" про стягнення середнього заробітку за час не виплати одноразової грошової допомоги,

встановив:

16.07.2019 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної установи "Херсонська виправна колонія (№ 61)" (далі - відповідач, ДУ «ХВК № 61»), у якому позивач просить суд:

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки при звільненні з 08.02.2019 року по 15.07.2019 року в розмірі 12 403,00 грн.;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, шляхом зобов`язання відповідача подати до суду звіт про його виконання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час звільнення позивача із органів Державної кримінально - виконавчої служби України, а саме 25.12.2013 року, відповідачем всупереч приписам ч. 2 ст. 9 Закону України № 2262 та п. 10 постанови КМУ № 393, не було виплачено звільненому одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто фактично не проведено повного розрахунку. Позивач зауважує на тому, що заборгованість яка підлягала сплаті при повному розрахунку була встановлена рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року по справі №540/99/19, та склала 155 686,02 грн. (7960,26 грн. одноразової грошової допомоги та 147725,76 грн. середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належали позивачу на день звільнення). Враховуючи, що відповідач станом на момент звернення до суду із даним позовом не здійснив повного розрахунку з позивачем, останній на підставі ст. 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день звернення до суду із даною позовною заявою, який за розрахунком позивача за період з 08.02.2019 року по 15.07.2019 року складає 12 403,00 грн.

Ухвалою від 19.07.2019 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10.09.2019 року.

14.08.2019 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній не погоджується з доводами, викладеними у позові з наступних підстав. Так, 07.02.2019 року Херсонським окружним адміністративним судом ухвалено рішення по справі № 540/99/19, яким з ДУ «ХВК № 61» стягнуто на користь позивача одноразову грошову допомогу на суму 7960,26 грн. та середній заробіток за час затримки виплати сум, що належали позивачу на день звільнення в розмірі 147725,76 грн. Відповідач наголошує на тому, що виконавчий документ, який був виданий на виконання наведеного рішення, не відповідає змісту рішення суду, так як в ньому зазначено що 147 725,76 грн. - це одноразова грошова допомога. Натомість, відповідна сума є стягнутим середнім заробітком за час затримки розрахунку, а незазначена у виконавчому документі одноразова грошова допомога складає 7960,26 грн. Зважаючи на те, що за приписами п. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, при тому що у виконавчому документі не було вказано необхідної до стягнення суми одноразової грошової допомоги, наведене призвело до неможливості списання всіх коштів казначейськими органами з рахунків відповідача. Разом з тим, відповідач стверджує, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за рішенням суду в розмірі 147725,76 грн. була сплачена на користь позивача, що підтверджується платіжним дорученням від 12.04.2019 року № 181289595. Таким чином, враховуючи те, що одноразова грошова допомога позивачу не виплачена не з вини відповідача, останній вважає, що за наведених обставин, не може нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні у вигляді стягнення на користь позивача суми середнього заробітку за час відповідної затримки. Сукупність наведених обставин, на думку відповідача, свідчить на користь висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність залишення позовної заяви без задоволення.

Судове засідання 10.09.2019 року не відбулось в зв`язку із перебуванням судді Василяки Д.К. на лікарняному.

Ухвалою від 18.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.10.2019 року.

30.09.2019 року відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи без участі його представника.

Позивач до судового засідання не з`явився, проте був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення позивачу особисто 20.09.2019 року.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заяви по суті, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 03.07.2001 року по 25.12.2013 року проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

25.12.2013 позивач був звільнений зі служби за п. 63 "Ж" (за власним бажанням) у відповідності до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Станом на 25.12.2013 року (на день звільнення) вислуга років позивача у календарному обчисленні складає 14 років 00 місяців 06 днів.

При звільненні позивач наголошував на тому, що за 14 повних відпрацьованих років він мав право отримати 7966,00 грн. одноразової грошової допомоги, проте відповідачем відповідна допомога виплачена не була.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року по справі №540/99/19 зобов`язано ДУ «ХВК № 61» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 7960,26 грн.; крім того стягнуто з ДУ «ХВК №61» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 26.12.2013 року по 07.02.2019 року у сумі 147725,76 грн., тобто у цій частині фактично з відповідача було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку, який мав бути проведений з позивачем при його звільненні.

12.03.2019 року рішення набрало законної сили.

13.03.2019 року судом на виконання наведеного рішення було видано два виконавчих листи:

- № 216 щодо зобов`язання ДУ «ХВК № 61» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 7960,26 грн.;

- № 217 щодо стягнення з ДУ «ХВК № 61» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 26.12.2013 року по 07.02.2019 року у сумі 147725,76 грн.

У матеріалах справи міститься платіжне доручення від 12.04.2019 року № 181289595, яким підтверджується сплата відповідачем на користь позивача середнього заробітку в сумі 147725,76 грн.

Позивач стверджує, що станом на момент подання даної позовної заяви до суду, одноразова грошова допомога в сумі 7960,26 грн. залишається не виплаченою, що свідчить про не проведення відповідачем повного розрахунку.

Посилаючись на наведені обставини, позивач вважає свої права порушеними, що і стало підставою для його звернення до суду.

Вирішуючи вказане питання, суд виходив з наступного: питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні працівників кримінальної виконавчої служби, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсація за невикористану відпустку - які не є складовими заробітної сплати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умов, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому до даних правовідносин, необхідно застосовувати положення КЗпП України.

Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У постанові від 27.04.2016 року по справі № 6-113 цс16, Верховний Суд України зазначив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день-наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосує закон, що регулює подібні правовідносини, а за відсутності такого закону суд виходить із Конституційних принципів і загальних засад Права.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці " Про захист заробітної плати "№95", ратифікованої Україною 30.06.1991 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчисленні в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли не має такого законодавства, угод чи рішення в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (Постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі № 21-389а13), суд дійшов висновку, про застосування до даних правовідносин норми Законів про працю України, які регламентують порядок стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (далі - КЗпП України).

Аналогічну правову позицію зазначив Верховний Суд у постанові від 19.04.2018 року по справі № 806/1183/16.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи.

Про нараховані суми, що належать працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити суму, яка не є спірною.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що факт протиправної затримки виплати позивачу належної йому при звільненні суми - 7960,26 грн. (одноразова грошова допомога) встановлений рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року, ухваленим за результатами розгляду справи № 540/99/19. За допущену затримку розрахунку, відповідача наведеним рішенням зобов`язано не тільки нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу (7960,26 грн.), а і стягнуто на його користь середній заробіток за час не виплати відповідної допомоги (147725,76 грн.).

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вже встановлено судом, на виконання наведеного рішення, відповідачем нараховано та виплачено позивачу суму середнього заробітку за час не виплати відповідної одноразової грошової допомоги в розмірі 147725,76 грн.

Натомість, матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем на користь позивача самої одноразової грошової допомоги у встановленому судом розмірі - 7960,26 грн., що дає підстави вважати судове рішення, увалене за результатами розгляду справи № 540/99/19, виконаним частково.

Наведене свідчить про те, що станом на момент ухвалення судом рішення по даній справі, відповідачем не виплачено позивачу всіх сум, належних йому при звільненні, тобто фактичного розрахунку не проведено.

Посилання відповідача на те, що у виконавчому документі, виданому на виконання рішення по справі № 540/99/19, не зазначено необхідної до сплати суми одноразової грошової допомоги, спростовується тим фактом, що Херсонським окружним адміністративним судом видано два виконавчих листи по вказаній справі, за якими з позивача стягнуто і грошову допомогу (7960,26 грн.), і середній заробіток за час невиплати відповідної допомоги (147725,76 грн.), у зв`язку із чим, вказані посилання судом при вирішенні даної справи до уваги не приймаються.

Відтак, за наведених обставин, позивачу на підставі ст. 117 КЗпП України, має бути виплачений середній заробіток за час затримки повного розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до довідки № 27/4-5 від 14.01.2019 року про грошове забезпечення останніми повними відпрацьованими календарними місяцями, які передували місяцю звільнення були жовтень та листопад 2013 року (загальна кількість днів за вказані місяці становить 31 + 30 = 61 день).

Загальна сума заробітної плати за жовтень-листопад 2013 року відповідно до вищевказаної довідки № 27/4-5 становить 4821,53 грн. (2547,17 + 2274,36).

Середньоденна заробітна плата за жовтень-листопад 2013 року становить 79,04 грн. (4821,53 грн / 61 день).

Визначаючи час затримки розрахунку, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 07.02.2019 року по справі № 540/99/19, середній заробіток за час не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні на користь позивача було стягнуто з відповідача за період з 26.12.2013 року по 07.02.2019 року, у зв`язку із чим суд погоджується із доводами, викладеними у позовній заяві, щодо необхідності стягнення середнього заробітку починаючи з 08.02.2019 року.

Суд зауважує на тому, що кінцевою датою стягнення середнього заробітку у позовній заяві визначено 15.07.2019 року (дата подання позову до суду), проте згідно позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 року по справі № 6-113 цс16, в разі не проведення розрахунку при звільненні до розгляду справи, суд на підставі статті 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне, з метою повного захисту прав і інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача середній заробіток за час розрахунку при звільненні з 08.02.2019 року по 07.10.2019 року (дата ухвалення рішення).

Відтак, час затримки розрахунку становить 241 календарних днів (з 08.02.2019 по 07.10.2019).

Отже, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 19 048,64 грн. (середньоденний заробіток 79,04 грн. помножити на час затримки розрахунку 241 календарних днів) та підлягає стягненню на користь позивача.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

Позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, щодо позовної вимоги про встановлення контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає, що оскільки встановлення такого контролю є правом, а не обов`язком суду, а також враховуючи предмет спору, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної вимоги.

Судових витрат по справі не встановлено.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної установи "Херсонська виправна колонія (№ 61)" (, 73024, м. Херсон, вул. Дружби, 4) про стягнення середнього заробітку за час не виплати одноразової грошової допомоги - задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи "Херсонська виправна колонія (№ 61)" (, 73024, м. Херсон, вул. Дружби, 4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку, що мав бути проведений з ОСОБА_1 при його звільненні за період з 08.02.2019 року по 07.10.2019 року в сумі 19 048 (дев`ятнадцять тисяч сорок вісім) грн. 64 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 106030000