Справа № 299/412/18
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2019-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2019 року м. Ужгород№ 299/412/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючої судді - Калинич Я. М.

суддів - Гебеш С.А., Дору Ю.Ю.

при секретарі судового засідання - Попович М.М.

за участю:

позивач: не з`явився,

представник позивача: не з`явився,

представник відповідача 1: Соколов Д.О.,

представник відповідача 2: не з`явився,

представник відповідача 3: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 Сухопутних військ Міністерства оборони України, військова частина НОМЕР_3 Сухопутних військ Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Виноградівського районного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Міністерства оборони України (далі відповідач 1, в/ч НОМЕР_1 ), військової частини НОМЕР_2 Сухопутних військ Міністерства оборони України (далі відповідач 2, в/ч НОМЕР_2 ), в якій просив: 1. Позовну заяву задоволити. 2. Прийняти рішення, яким: - визнати протиправними дії відповідача 1, Військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Міністерства оборони України ( АДРЕСА_1 , ), щодо видання наказу №200 від 10.10.2017 року про виключення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНПП: НОМЕР_4 ), зі списків особового складу військової частини без отримання грошової компенсації вартості за неотримане позивачем речове майно, без його згоди; - визнати протиправною бездіяльність відповідача 2, Військової частини НОМЕР_2 Сухопутних військ Міністерства оборони України (90300, вул. Тюльпанів, 1, м. Виноградів, Виноградівський район, Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 08085183), щодо видачі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, станом на 10.10.2017 року, позивачу, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНПП: НОМЕР_4 ); - зобов`язати відповідача 2, Військову частину НОМЕР_2 Сухопутних військ Міністерства оборони України (90300, вул. Тюльпанів, 1, м. Виноградів, Виноградівський район, Закарпатської області, код ЄДРПОУ - 08085183), видати позивачу, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНПП: НОМЕР_4 ), довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, станом на 10.10.2017 року.

Позовні вимоги мотивує наступним. 10 жовтня 2017 року позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, згідно наказу №200 ТВО командира військової частини НОМЕР_1 . Однак, позивач не подавав рапорту про згоду на виключення із списків особового складу без виплати йому компенсації за неотримане речове майно. У наказі №200 про виплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно не зазначено, оскільки йому не було надано відповідачем 2, де позивач був прикріплений на речове забезпечення, довідки про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу. Позивач зазначає, що звертався до відповідача 2 за такою довідкою, але останній так і не надав цю довідку. На переконання позивача, ні відповідач 1, ні відповідач 2 не виконали Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою КМУ від 16.03.2016 року за №178, а саме, в пункти 4, 5. Позивач вважає, що внаслідок неправомірних та несправедливих дій, бездіяльності відповідачів, всупереч вимогам національного законодавства України, він позбавлений належного йому майна, в т.ч. його грошової компенсації.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19.02.2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 Сухопутних військ Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове право передано на розгляд Закарпатського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 06.04.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, та зобов`язано останнього подати до суду клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та обґрунтувати поважність причин його пропуску.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 25 квітня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до підготовчого засідання.

21 травня 2018 року до суду надійшла заява від позивача про зміну позовних вимог. Відповідно до такої, позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача 1, Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), щодо невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНПП: НОМЕР_4 ) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 2, Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 ), щодо невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНПП: НОМЕР_4 ) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

- зобов`язати відповідача 2, Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 ), видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНПП: НОМЕР_4 ) довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, станом на 10 листопада 2017 року.

04 червня 2018 року до суду від військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивач до військової частини НОМЕР_2 з рапортом, заявою або зверненням про видачу довідки або врегулювання непорозумінь з приводу невидачі довідки не звертався. У зв`язку з тим, що звернень від позивача не було, командування військової частини НОМЕР_2 не вживало ніяких заходів по видачі довідки за неотримане речове майно. Відповідач вважає, що протиправна бездіяльність відсутня, а тому просить відмовити у задоволенні позову щодо військової частини НОМЕР_2 .

04 червня 2018 року від військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що право на отримання грошової компенсації позивача військова частина НОМЕР_1 не порушувала, оскільки позивач до командування військової частини з рапортом про бажання отримати грошову компенсацію не звертався. Просить відмовити у задоволенні позову щодо військової частини НОМЕР_1 .

11 червня 2018 року до суду від позивача надійшли пояснення на відзиви щодо позову. Зазначає, що зміна позиції відповідача 1 підтверджує твердження позивача, що він звертався до командирів відповідача 1 про виплату компенсації, але у відповідь у позивача вимагали довідку від відповідача 2. Позивач стверджує, що звертався до виконуючої обов`язків начальника речової служби відповідача 2, яка повинна була видати таку довідку. Переконаний, що бездіяльність відповідачів підтверджується фактом відсутності згоди позивача на виключення зі списків військовослужбовців без проведення з ним розрахунку по речовому забезпеченню.

Ухвалою суду від 14 червня 2018 року, за результатами підготовчого розгляду справи, позовну заяву залишено без розгляду на підставі ч.3 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2018 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року скасовано, а справу №299/412/18 направлено до Закарпатського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

23 жовтня 2018 року адміністративна справа №299/412/18 надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року призначено справу до підготовчого засідання.

03 січня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. За результатами підготовчого розгляду справи вирішено розглядати таку колегією суддів.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року, за заявою представника позивача, залишено без розгляду частину позовних вимог, а саме: позовних вимог до відповідача 2 військової частини НОМЕР_2 ,оскільки таким, в позасудовому порядку, надано позивачу атестат №11 з речового забезпечення під час військової служби.

13 серпня 2019 року ухвалою суду залучено до участі у справі співвідповідача військову частину НОМЕР_3 Сухопутних військ Міністерства оборони України (далі відповідач 3, в/ч НОМЕР_3 ).

13 вересня 2019 року до суду від відповідача 3 надійшов відзив на позовну заяву. Військова частині НОМЕР_3 заперечує проти позову та вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що на момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , підпорядкована військова частина, згідно поданих рапортів військовослужбовцем до командування військової частини НОМЕР_1 , провела повний розрахунок належних виплат грошового забезпечення із ОСОБА_1 , згідно чинного законодавства.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без їхньої участі (Т І, а.с.45).

Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з мотивів, наведених у відзиві на позовні заяву. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідач 2 явку свого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, однак належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення такого.

Представник відповідача 3 в судове засідання не з`явився, однак у прохальній частині відзиву на позовну заяву просить розгляд справи проводити без участі представника в/ч НОМЕР_3 .

Заслухавши пояснення представника відповідача 1, дослідивши матеріали справи та особову справу ОСОБА_1 , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, 07 липня 2017 року зі старшим оператором пеленгаторної станції відділення радіоелектронної розвідки сержантом ОСОБА_1 було проведено співбесіду в присутності ТВО заступника командира по роботі з особовим складом капітана ОСОБА_2 . Відповідно до аркуша співбесіди вбачається, що у ОСОБА_1 ставлення до звільнення позитивне, на квартирному обліку не перебуває, бажає звільнитися з лав Збройних сил України, службу у військовому резерві проходити не бажає, претензій до порядку та терміну подання до звільнення не має.

Позивачем 21 вересня 2017 року було подано рапорт на ім`я начальника відділення РЕР про звільнення його з військової служби в запас за сімейними обставинами згідно п. «ґ» ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». До рапорту додано: копію рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.05.2017 року по справі №299/1238/17; копію ухвали Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.07.2017 року по справі №299/1238/17 та довідку №1368 від 18.09.2017 року.

Наказом начальника регіонального центру радіоелектронної розвідки «Захід» від 05 жовтня 2017 року №21-РС (по особовому складу), відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (зі змінами) з урахуванням вимог підпункту «ґ» пункту 1 ч.8 цієї самої статті цього самого закону, сержанта ОСОБА_1 , старшого оператора відділення радіоелектронної розвідки 84 окремого центру радіоелектронної розвідки центру оперативного командування «Захід» Сухопутних військ Збройних Сил України звільнений з військової служби у запас.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_7 (по стройовій частині) від 10.10.2017 року №200 сержанта ОСОБА_1 , старшого оператора пеленгаторної станції відділення радіоелектронної розвідки, звільненого наказом начальника регіонального центру радіоелектронної розвідки «Захід» від 05 жовтня 2017 №21-РС (по особовому складу) з військової служби у запас (через сімейні обставини) відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року з урахуванням вимог підпункту «ґ» пункту 1 частини 8 цього Закону виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 10 жовтня 2017 року (а.с.5).

Вважаючи такі дії та бездіяльність відповідачів щодо не виплати грошової компенсації за неотримане речове майно протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначаються, а також єдина система їх соціального та правового захисту встановлюється і гарантується законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 цього Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За правилами статті 1-1 Закону №2011-XII законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно із частини 1 статті 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначено Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (надалі - Порядок №178).

Пунктом 3 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Пунктом 5 Порядку №178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби (далі - Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

На підставі аналізу наведених правових норм можна дійти висновку, що військовослужбовцю гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби.

Зазначені гарантії реалізуються за заявочним принципом, тобто відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що положеннями Порядку №178 передбачено, що грошова компенсація виплачується за місцем проходження військової служби, а саме на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якій проходив службу військовослужбовець за його заявою (рапортом).

В матеріалах справи міститься інформаційна довідка в/ч НОМЕР_2 за №194, відповідно до якої вбачається, що у журналі вхідної документації військової частини НОМЕР_2 за 2017 рік з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року документація, що надійшла від громадянина ОСОБА_3 не надходило. У журналі вхідної документації в/ч НОМЕР_2 за 2018 рік з 01 січня 2018 року по 25 травня 2018 року документація, що надійшла від громадянина ОСОБА_1 не надходило. У журналі реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян військової частини НОМЕР_2 з 10 жовтня 2017 року по 25 травня 2018 року звернень від громадянина ОСОБА_1 не поступало (Т І, а.с.64).

Відповідно до наявної в матеріалах справи інформаційної довідки в/ч НОМЕР_1 від 31.05.2018 року за №43/7/120-2 вбачається, що у журналі вхідної документації військової частини НОМЕР_1 за 2017 рік з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року від громадянина ОСОБА_1 надходила така документація: рапорт на відпустку (вх.№580 від 06.06.2017 року); рапорт на відрядження (вх.№868 від 13.09.2017 року); рапорт на звільнення (вх.№909 від 21.09.2017 року); рапорт про здачу посади (вх.№997 від 10.01.2017 року (Т І, а.с.69).

Судом для з`ясування усіх обставин справи було витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_1 особову справу ОСОБА_1 для огляду в судовому засіданні.

Дослідивши вищезазначену особову справу, суд не знайшов підтвердження тверджень позивача щодо факту звернення до відповідачів, під час проходження ним військової служби, із рапортами про видачу довідки про вартість речового майна та про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Порядком № 178 чітко передбачено підстави для отримання грошової компенсації (у разі звільнення з військової служби чи загибелі (смерті) військовослужбовця) та порядок її виплати. Так, для отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у разі звільнення військовослужбовець повинен подати заяву (рапорт), на підставі якого командир (начальник) військової частини видає відповідний наказ.

Тобто, військовослужбовець повинен перед звільненням заявою (рапортом) повідомити про своє бажання на отримання при звільненні грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Звернення з такою заявою (рапортом) осіб, які звільненні зі служби, вказаним Порядком не передбачено.

Суд критично оцінює покликання позивача на те, що він звертався до командування військової частини про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, оскільки ні позивач не зміг документально підтвердити такі звернення, ні судом під час розгляду справи не знайдено підтвердження таким.

Щодо тверджень позивача про те, що він не міг бути звільнений зі служби до проведення з ним повного розрахунку по всіх видах забезпечення, суд зазначає, що оцінка вказаним обставинам може надаватися при дослідженні правомірності (протиправності) звільнення позивача зі служби, а не при розгляді справи щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно. Наказ про звільнення зі служби позивач не оскаржує.

Щодо покликань позивача на те, що право на отримання грошової компенсації у позивача виникає у разі звільнення зі служби та після звільнення не втрачається, суд зазначає таке.

З аналізу тексту Порядку № 178 видно, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно виплачується військовослужбовцю у разі звільнення його з військової служби за умови подачі таким військовослужбовцем заяви (рапорту) про отримання грошової компенсації.

Тобто, на момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , із відповідним рапортом (заявою) до командира (начальника) відповідної військової частини позивач не звертався, відповідні вимоги перед відповідачем не ставив, чим не дотримався правил, передбачених пунктом 4 Порядку №178. За захистом своїх порушених прав ОСОБА_1 звернувся, лише тоді, коли вже втратив статус військовослужбовця, та як наслідок втратив право на отримання відповідної грошової компенсації.

Отже, на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Законом №2011-ХІІ та Порядком №178 не передбачено права грошової компенсації вартості за неотримане речове майно для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що положення статті 9-1 Закону №2011-ХІІ на позивача не розповсюджуються, оскільки вказана норма регулює порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, перебувають на кадровій військовій службі, та не можуть бути застосовані до військовослужбовців звільнених з військової служби, оскільки вказаними положеннями Закону №2011-ХІІ не передбачено виплату заборгованості по речовому майну військовослужбовцям, що були звільнені зі служби.

Окрім цього, суд звертає увагу також на пункт 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, яким визначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Тобто, виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця.

Позивач під час звільнення його з військової служби своїм правом не скористався (з рапортом не звернувся), тим самим надавши згоду на виключення його зі списків особового складу, чим фактично позбавив себе права на одержання компенсації вартості неотриманого речового майна в майбутньому.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач доказів в обґрунтування протиправних дій військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) щодо невиплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно суду не надав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та, як наслідок, відмову у їх задоволенні.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 Сухопутних військ Міністерства оборони України, військова частина НОМЕР_3 Сухопутних військ Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 04 жовтня 2019 року.

Головуюча суддя Судді Я.М. Калинич С.А. Гебеш Ю.Ю. Дору