Справа № 640/1679/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1679/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Пилипенко О.Є., Файдюка В.В.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 17 липня 2019 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство Банк «Траст» (надалі - позивач, ПАТ Банк «Траст») із позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - відповідач, Офіс ВПП), в якій просить суд зобов`язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування Публічному акціонерному товариству Банку «Траст» суми податку на додану вартість у розмірі 39 229,58 58 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що наявність у неплатоспроможного банку податкової заборгованості не є підставою для відмови такому платнику податків в поверненні надмірно сплачених сум грошових зобов`язань.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 17.07.2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована незаконністю рішення суду першої інстанції, оскільки судом не враховано, що апелянтом було включено відповідача до Реєстру вимог кредиторів на суму 1 065 177,42 грн. Відповідачем не проведено перевірку, за результатами якої могли бути виявлені порушення при відображенні позивачем у податкових деклараціях з ПДВ за червень, липень, серпень 2015 р. сум бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 39 229,58 грн.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Обґрунтовуючи свої заперечення на апеляційну скаргу, зазначає, що в зазначеній справі предметом спору є надміру сплачені грошові кошти, що підтверджується податковими деклараціями за червень, липень, серпень 2015 року по податку на додану вартість, якими задекларовано суми, що підлягають сплаті до бюджету, а тому бюджетне відшкодування не підтверджується матеріалами справи.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 29 грудня 2016 року № 559-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 30 грудня 2016 року №3085 «Про початок процедури ліквідації ПАТ Банк «Траст» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.12.2018 р. № 3346 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ Банк «Траст» на один рік по 29.12.2019 р. включно та продовжено повноваження ліквідатора ПАТ Банк «Траст» Кухарева В.В. строком на один рік по 29.12.2019 р. включно.

17.12.2018 р. ПАТ Банк «Траст» звернувся до відповідача із заявою № 2415, в якій просив повернути надмірно сплачені суми податку на додану вартість в сумі 39 229 грн. 58 коп.

Листом від 03.01.2019 р. №214/10/28-10-43-01-11 відповідач відмовив ПАТ Банк «Траст» у поверненні надміру сплачених грошових зобов`язань в сумі 39 229,58 грн., мотивуючи це тим, що станом на дату надання відповіді в інтегрованих картках позивача обліковується податковий борг.

Не погоджуючись із вказаною вище відмовою, позивач звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відмова контролюючого органу в поверненні Банку коштів відповідає вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, внаслідок чого правові підстави для зобов`язання Офіс ВПП вчинити певні дії відсутні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно пп. 14.1.18. п. 14.1. ст. 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника;

Відповідно пп. 14.1.115. п. 14.1. ст. 14 ПК України надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно поданої ПАТ Банк «Траст» заяви від 17.12.2018 №2415 останній просить повернути не суму бюджетного відшкодування, а саме надмірно сплачені суми податку на додану вартість в сумі 39 229, 58 грн.

Крім цього, сама ж заява названа як заява про надмірно сплачених сум податку на додану вартість, а не повернення бюджетного відшкодування.

Таким чином, платник податку допускається помилки, називаючи заявлені суми для повернення «надміру сплачених» коштів, застосовуючи при цьому норму ст. 200 ПК України, що регулює відносини в сфері бюджетного відшкодування.

Так поняття надміру сплачених сум і бюджетного відшкодування не є тотожними, регулюються різними нормами та передбачають різний порядок повернення.

В зазначеній справі предметом спору є виключно питання про повернення надміру сплачених грошових коштів.

За приписами ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

У разі повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 2001.5 статті 2001 цього Кодексу, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в у станові банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковими умовами для повернення надміру та/або помилково сплачених грошових сум, є: подання до контролюючого органу заяви про повернення надміру та/або помилково сплачених грошових сум із зазначенням напрямку перерахування таких коштів; відсутність у платника податкового боргу.

Так, відповідно до інтегрованих карток платника податку, у позивача станом на день подання заяви про повернення надміру та/або помилково сплачених грошових сум обліковується податковий борг з податку на додану вартість, що у відповідності до ст. 43 ПК України є підставою для відмови у поверненні надміру та/або помилково сплачених грошових сум.

Підтвердженням зазначеного є довідки про стан податкового боргу ПАТ Банк «Траст» станом на 17.12.2018 р. (день подання платником податків заяви про повернення надміру та/або помилково сплачених грошових сум) згідно якої обліковується податковий борг з податку на додану вартість в сумі 1 234 151, 42 грн. та станом на 25.02.2019 р. обліковується податковий борг з податку на додану вартість в сумі 1 267 355, 42 грн. (Т.1 арк. 74-75).

Крім цього, відповідно до інтегрованої картки платника податку за 2018 рік по податку на додану вартість будь-яка переплата в ПАТ Банк «Траст» відсутня. Тобто, заявлена сума 39 229, 58 грн. в інтегрованих картках не обліковується, що також випливає з наявності податкового боргу з податку на додану вартість (Т.1 арк. 77).

Щодо твердження позивача про те, що норми ПК України не регулюють питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд першої інстанції вірно зазначив, що зазначене стосується виключно питань погашення податкових зобов`язань та стягнення податкового боргу, у той час, коли спірні відносини стосуються повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів.

Тобто, умови повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів регулюються ст. 43 ПК України, і ст. 1 ПК України щодо непоширення норм ПК України на питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» жодним чином не стосується спірних відносин.

Додатково позивач зазначає, що норми ПК України не поширюються на спірні відносини, проте в адміністративному позові посилається на ст. 43 ПК України, зокрема зазначаючи, що умовою для повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів є подання платником податків до контролюючого органу правильно оформленої заяви.

Натомість абзац статті 43 ПК України, що визначає обов`язковою умовою повернення надміру та/або помилково сплачених грошових коштів є відсутність податкового боргу.

За таких обставин, проаналізувавши вказані вище норми в контексті спірних правовідносин, суд першої інстанції з яким погоджується колегія суддів дійшов обґрунтованого висновку, що відмова контролюючого органу в поверненні Банку коштів є правомірною, внаслідок чого правові підстави для зобов`язання Офісу ВПП вчинити певні дії відсутні.

Посилання позивача на те, що відповідно до п.1.3. Податкового кодексу України цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», судом відхиляються, адже в рамках спірних правовідносин предметом доказування не є питання стягнення з Банку саме податкового боргу та/або погашення податкових зобов`язань.

Разом з тим, слід зазначити, що позивачем залишено поза увагою буквальне тлумачення п.2.6 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку №2 від 05.07.2012 та п. 4. ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в частині того, що уповноважена особа вживає у встановленому законом порядку заходів щодо повернення дебіторської заборгованості, в той час як законом (ст. 43 ПК України) не встановлено порядку повернення коштів неплатоспроможному банку, які обліковуються як переплата, за умови наявності не погашеного податкового боргу.

Аналогічним чином, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не встановлено порядку повернення неплатоспроможному банку коштів - переплати, в разі наявності у такого банку податкового боргу.

Підсумовуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що позивач заявляючи вимогу про повернення надміру сплачених коштів помилково ототожнює її із вимогою про повернення суми бюджетного відшкодування в сумі 39 229, 58 грн.

При цьому, позивач помилково застосовує порядок саме відшкодування ПДВ, який є відмінним від порядку повернення надміру сплачених коштів.

Крім цього, сама ж заява названа як заява про повернення надмірно сплачених сум податку на додану вартість, а не повернення бюджетного відшкодування.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 257, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Траст» залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва 17 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: О.Є.Пилипенко

В.В. Файдюк