Справа № 520/8156/19
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 р. Справа № 520/8156/19

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1, з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 12 - 20), просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у нездійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 в розмірі 100% грошового забезпечення та без обмеження максимальним розміром пенсії з 01.01.2007 року;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 100% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром з 01.01.2007 року та виплатити ОСОБА_1 суму перерахованої пенсії за період з 01.01.2007 року однією сумою з компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії, згідно Постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є військовим пенсіонером, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії. З 27.01.1999 року йому відповідно до статті 13 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІ1 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначено пенсію за вислугу років. До 01.01.2017 року позивачу виплачувалась пенсія в розмірі 100% грошового забезпечення як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесена до категорії 1. З 01.01.2007 року та по теперішній час відповідач виплачує пенсію в розмірі 94% грошового забезпечення із застосуванням максимального розміру пенсії 10 прожиткових мінімумів. Враховуючи, що позивачу була призначена пенсія в розмірі 100% грошового забезпечення як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесена до категорії 1, відповідач не мав законних підстав зменшувати розмір з 100% до 94% грошового забезпечення, у зв'язку з чим просить суд зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату недоплаченої пенсії з 01.01.2007 року в розмірі 100% грошового забезпечення без обмеження пенсії максимальним розміром із нарахуванням компенсації втрати частини доходу.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі зазначивши, що оскільки Законом України № 3591-ІУ від 04.04.2006 внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ та викладено в іншій редакції пункт «в» частини першої та частину другу статті 13, зокрема, норма про збільшення розміру пенсії за вислугу років учасникам ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 10 процентів (1 категорія) та на 5 процентів (2 категорія) втратила чинність, тому під час перерахунку з 01.01.2008 року та всіх наступних перерахунків пенсії позивача основний розмір пенсії встановлено на рівні 94% грошового забезпечення. Представник відповідача у відзиві на позов також зауважив, що при перерахунку позивачу пенсії з 01.10.2008 року умови пенсійного забезпечення позивача не погіршилися, позаяк відповідачем не було вчинено дій, спрямованих на зменшення його розміру пенсії у порівнянні з попереднім розміром. Посилання позивача на ч.3 ст. 51 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ є безпідставним. оскільки формулювання "без обмеження строком" стосується виключно перерахунку пенсій та не відноситься до процесуальних строків звернення до адміністративного суду із позовною заявою.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1), з 27.01.1999 року отримує пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (пенсійна справа №10022508 - МВС).

Позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області.

З 27.01.1999 року позивача віднесено до осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби категорії 2, з 01.04.1999 року - позивач як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджено копіями посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 1) Серія № 092084 від 25.03.1999 року (вкладка № 056261 до посвідчення № 092084) (а.с. 22).

Позивач також є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що також підтверджено копією посвідчення №090532 від 15.03.1999 року (а.с. 22).

Як свідчать матеріали справи, з 01.01.2003 року основний розмір пенсії позивача (вислуга років 33 з урахуванням участі на ЧАЕС категорія 1) складав 100% грошового забезпечення.

В результаті перерахунку згідно ст. 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ЧАЕС", підсумок пенсії (з надбавками) станом на 01.10.2007 року (з урахуванням максимального розміру пенсії) склав 10 825,69 грн., що підтверджено копією перерахунку пенсії (пенсійна справа № 10022508 - МВС) пенсія за вислугу років від 03.12.2009 року (а.с. 25).

Після проведеного з 01.01.2008 року пенсійним органом перерахунку та всіх наступних перерахунків, пенсія була обчислена виходячи з основного розміру пенсії 94% грошового забезпечення за 33 роки вислуги (55% (за 20 років вислуги) + 39% (за 13 років понад 20 років вислуги) без врахування відсоткового збільшення як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії. Підсумок пенсії (з надбавками) позивача визначено з урахуванням максимального розміру пенсії (а.с. 26 - 32).

На виконання судового рішення пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 року, виходячи з основного розміру пенсії 94% грошового забезпечення за 33 роки вислуги, в результаті якого підсумок перерахованої суми пенсії (з надбавками), з урахуванням максимального розміру, склав 22414,46 грн., що підтверджено перерахунком пенсії (пенсійна справа № 10022508 - МВС (а.с. 33).

Так, 27.05.2019 року позивач через свого адвоката звернувся до ГУПФУ в Харківській області із запитом, в якому просив здійснити перерахунок та виплачувати йому пенсію з 01.01.2007 року в розмірі 100% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром, а також здійснити виплату недоплаченої частини пенсії з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходу, оскільки з 01.01.2008 року було зменшено розмір пенсії з 100% грошового забезпечення до 94% грошового забезпечення. Крім того, з 01.01.2007 року розмір пенсії обмежено максимальним розміром (а.с. 34).

Проте, листом ГУПФУ в Харківській області від 30.05.2019 року № 18595-14/20 повідомлено позивача (його адвоката), що відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсоток грошового забезпечення позивача (вислуга років 33) складає 94% грошового забезпечення. Оскільки ОСОБА_1 пенсійні виплати здійснюються у терміни, передбачені пенсійним законодавством, відсутні підстави для нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів (а.с. 35).

Не погоджуючись із таким розрахунком пенсії та зменшенням з 01.01.2007 року зі 100% грошового забезпечення до 94% грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд зауважує, що в позовній заяві позивач стверджує, що пенсійним органом зменшено зі 100% грошового забезпечення до 94% грошового забезпечення з 01.01.2007 року, тоді як згідно копій перерахунку пенсії (пенсійна справа № 10022508 - МВС) (а.с. 25 - 26), зменшення зі 100% грошового забезпечення до 94% грошового забезпечення відбулося після перерахунку розміру пенсії позивача з 01.01.2008 року, що також зазначено пенсійним органом у відзиві на позов. Після перерахунку пенсії з 01.01.2007 року позивач отримував пенсію виходячи з 100% грошового забезпечення.

Таким чином, твердження позивача щодо зменшення до 94% грошового забезпечення з 01.01.2007 року є помилковим, оскільки таке зменшення відбулося з 01.01.2008 року, що судом і береться до уваги при розгляді даної справи.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Згідно положень пунктів "а", "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення; б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт "б" статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

Згідно пункту "в" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції станом на 01.01.2003 року, чинній до набуття Законом № 3591-IV чинності, - до 29.04.2006 року), особам, зазначеним у пунктах "а" і "б" цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Отже, до 29.04.2006 року військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1 (в даному випадку, позивачу), передбачалося збільшення розміру пенсії за вислугу років на 10 процентів, у зв'язку із чим з 01.01.2003 року основний розмір пенсії позивача (вислуга років 33 з урахуванням участі на ЧАЕС категорія 1) за вислугу років складав 100% грошового забезпечення з урахуванням збільшення на 10% як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесена до категорії 1.

В свою чергу, п.9 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців" від 4 квітня 2006 року №3591-IV внесено зміни до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" та пункти "б" і "в" частини першої вказаної статті викласти в такій редакції: "б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт "б" статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умовах Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" (пункт "в" статті 12): за вислугу 15 років - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 проценти за кожний повний рік вислуги понад 15 років, але не більше ніж 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43)".

Вказаний Закон від 4 квітня 2006 року № 3591-IV набув чинності з дня його опублікування - з 29 квітня 2006 року (п.1 Прикінцевих положень Закону № 3591-IV).

Отже, із набуттям чинності 29 квітня 2006 року Законом № 3591-IV, пунктом 9 якого були внесені зміни, згідно з якими нова редакція підпункту «в» статті 13 Закону № 2262-ХІІ зазначену 10-процентну доплату особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи не передбачала.

Підставою перерахунку всіх призначених за Законом № 2262-ХІІ пенсій згідно з пунктом 3 статті 63 цього Закону (у редакції, чинній па час виникнення спірних правовідносин) є зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.

Порядок перерахунку пенсій з 1 січня 2008 року регулюється Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45, згідно з пунктом 1 якого перерахунок раніше призначених відповідно до Закону № 2262-ХП пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Нові види грошового забезпечення військовослужбовців були визначені постановою №1294, яка набирала чинності з дня втрати чинності указами Президента України, що визначали умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу державних органів, але не раніше ніж 1 січня 2008 року.

Судом встановлено, що після проведеного з 01.01.2008 року перерахунку та всіх наступних перерахунків, пенсія позивача обчислювалася виходячи з 94% грошового забезпечення (33 роки вислуги), з яких: 55% - за 20 років вислуги + 39% - за 13 років понад 20 років вислуги), вже без 10% доплати як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 1, оскільки на момент здійснення з 01.01.2008 року перерахунку нова редакція підпункту «в» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ зазначену 10-процентну доплату особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та віднесені до категорії 1, вже не передбачала.

З огляду на це, управління ПФУ своїми діями щодо перерахунку ОСОБА_1 з 01.01.2008 року пенсії з урахуванням розміру грошового забезпечення, встановленого з 01.01.2008 року для відповідних категорій осіб та визначенням 94% грошового забезпечення без 10% надбавки не порушило пенсійного законодавства України.

Оскільки на момент здійснення перерахунку пенсії з 01.01.2008 року, стаття 13 Закону №2262-ХП не передбачала 10% збільшення пенсії для військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, інша норма, яка б встановлювала таку доплату, в чинному законодавстві України відсутня, то правових підстав для нарахування пенсійним органом вказаної10% доплати для зазначених військовослужбовців, зокрема позивача, немає.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 18 червня 2014 року (справа № 21-38а14), від 08.07.2014 року (справа № 21-277а14), яка враховується судом при вирішенні даної справи.

Таким чином, пенсійним органом правомірно перераховано позивачу пенсію з 01.01.2008 року та застосовано 94% грошового забезпечення, без застосування 10% доплати як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 1.

При цьому, суд бере до уваги ту обставину, що після проведеного з 01.01.2008 року перерахунку та встановлення 94% грошового забезпечення, розмір пенсії позивача не зменшився, що свідчить про відсутність порушень пенсійного органу прав позивача на належне пенсійне забезпечення. Так, після проведеного з 01.01.2016 року перерахунку на виконання судового рішення, підсумок перерахованої суми пенсії (з надбавками), виходячи з основного розміру пенсії 94% грошового забезпечення, склав 22 414,46 грн. (пенсійна справа № 10022508 - МВС) (а.с. 26 - 33).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у нездійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 в розмірі 100% грошового забезпечення з 01.01.2008 року та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 100% грошового забезпечення з 01.01.2008 року.

З приводу позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у нездійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром пенсії та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, слід зазначити наступне.

Як встановлено судом, на виконання судового рішення пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 року, виходячи з основного розміру пенсії 94% грошового забезпечення за 33 роки вислуги, в результаті якого підсумок перерахованої суми пенсії (з надбавками), з урахуванням максимального розміру, склав 22414,46 грн., що підтверджено перерахунком пенсії (пенсійна справа № 10022508 - МВС (а.с. 33).

Таким чином, при перерахунку з 01.01.2016 року позивачу не було обмежено пенсію максимальним розміром, тому в цій частині позовні вимоги також є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Оскільки суд дійшов висновку, що права позивача на належне пенсійне забезпечення в межах заявлених позовних вимог не порушені, тому позовна вимога щодо виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів згідно Постанови Кабінету Міністрів №159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати", також не підлягає задоволенню.

З огляду на вищевказане, суд доходить висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

З приводу строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

В позовній заяві позивач зазначив, що ним не пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки враховуючи положення ч.3 ст. 51 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ, відсутнє строкове обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час (в даному випадку, з 01.01.2017 року), яку особа не отримувала з зв'язку із невиконанням пенсійним органом свого обов'язку щодо перерахунку пенсії.

У відзиві на позов представником пенсійного органу зазначено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки про те, що основний розмір пенсії складає 94% грошового забезпечення, позивач був обізнаний з листа пенсійного органу від 18.10.2016 року № 1856/В-14.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і дію принцип верховенства права(статті 1, 3 та 8).

Основний Закон також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46)./Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб'єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб'єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб'єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов'язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).

Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, пов'язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду визначається залежно також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в пергу чергу, з боку держави.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Неможливість обмеження шестимісячним строком обов'язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист, підтверджується, також встановленим статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У протилежному випадку, обов'язок громадянина, зокрема, у формі майнового зобов'язання перед державою підлягав б судовому захисту протягом 3 років, а такий ж обов'язок держави перед громадянином - 6 місяцями.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом.

Згідно з частиною третьою статті 51 Закону України № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв'язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв'язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб'єкта владних повноважень, немає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 164/1904/14-ц, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17.

За таких обставин суд не погоджується із тим, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною другою статті 122 КАС України, оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати передбачене Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.

Вказане також повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22 січня 2019 року по справі №201/9987/17(2-а/201/304/2017) (адміністративне провадження №К/9901/43645/18).

За таких підстав, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, адреса: 61022, м. Харків, м-н Свободи. Держпром, 3 під., 2 пов.) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.