Справа № 640/14717/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Парінова А.Б., Собківа Я.М.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року

у справі № 640/14717/19 (розглянутої в порядку письмового провадження)

за позовом Міністерства оборони України

до відповідача Міністерства юстиції України (Департамент Державної виконавчої служби), третя особа: ОСОБА_1

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року Міністерство оборони України звернулося до суду з позовом до Міністерства юстиції України (Департамент Державної виконавчої служби), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу від 19.07.2019 № 58603049;

- зобов`язати відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 58603049 у зв`язку з фактичним виконанням рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 по справі № 319/1547/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково: зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 3 групи з внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велися бойові дії у розмірі відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні збори чи проходження служби у військовому резерві», з урахуванням раніше виплачених сум. На виконання вказаної постанови комісією Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою ОГД 14.06.2019 прийнято рішення (протокол № 76 від 14.06.2019) про що заявою від 20.06.2019 № 248/4750 повідомлено відповідача. Разом з тим, відповідачем прийнято постанову від 19.07.2019 ВП 58603049, якою на Міністерство оборони України накладено штраф у розмірі 10,200 грн. за повторне невиконання судового рішення, яка на адресу Міноборони надійшла 01.08.2019 за вх 14696/с.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги ту обставину, що державним виконавцем не враховано, що вини Міністерства оборони України у несвоєчасному надходженні пакету документу із Запорізького облвійськкомату на розгляд Комісії немає, а рішення суду виконано, розгляд документів ОСОБА_1 комісією Міністерства оборони України проведений, у зв`язку з чим, представник позивача просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та тих обставин, що на момент прийняття постанови про притягнення позивача до відповідальності рішення виконано.

Відповідачем та третьою особою відзив на апеляційну скаргу подано не було.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечував та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Третя особа у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду слід скасувати в частині з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 06.12.2018 Третім апеляційним адміністративним судом по справі № 319/1547/17 позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України задоволено частково: зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 3 групи з внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велися бойові дії у розмірі відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні збори чи проходження служби у військовому резерві», з урахуванням раніше виплачених сум. Того ж дня видано виконавчий лист по справі № 319/1547/17.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції зазначив, що підстави для відмови позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги з огляду на не надання документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії) - відсутні. Суд зазначив, що належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №975 з урахуванням висновків суду.

22.02.2019, на підставі виконавчого листа від 06.12.2018 № 319/1547/17, ОСОБА_1 звернувся до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою від 18.02.2019 про відкриття виконавчого провадження.

13.03.2019 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрявським Ю.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 58603049. Вказаною постановою зобов`язано Міністерство оборони України протягом 10 робочих днів виконати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 № 319/1547/17 та прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

10.05.2019, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрявським Ю.В., за невиконання без поважних причин рішення суду у встановлений строк, прийнято постанову № 58603049, якою на боржника накладено штраф у розмірі 5100,00 грн.

04.06.2019 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на адресу Міністерства оборони України, в порядку ст.ст. 18, 63, 75, 76 Закону України «Про виконавче провадження» надіслано вимогу № 58603049/20.1-14, якою державний виконавець вимагає Міністерство оборони України у термін протягом 10-ти робочих днів виконати виконавчий лист № 319/1547/17, виданий Третім апеляційний адміністративним судом.

У вказаній вимозі також зазначено, що у разі невиконання надати письмове пояснення за фактами невиконання даного рішення суду або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження та попереджено Міністерство оборони України про те, що у разі невиконання законних вимог державного виконавця, буде розглядатись питання про притягнення винної посадової особи до адміністративної відповідальності згідно ст. 188-13 КУпАП України та попереджено про звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, 03.07.2019 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява Міністерства оборони України вх. № 15903-26-19, в якій останнє зазначає, що 14.06.2019 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою ОГД 14.06.2019 прийнято рішення (протокол № 76 від 14.06.2019) про скасування попереднього рішення та відмову у призначені одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ОСОБА_1 , у зв`язку з чим МОУ просить МЮУ закінчити виконавче провадження № 58603049 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення та винести відповідну постанову.

17.07.2019 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на адресу Міністерства оборони України, в порядку ст.ст. 18, 63, 75, 76 Закону України «Про виконавче провадження» повторно надіслано вимогу № 58603049/20.1-14, якою державний виконавець вимагає Міністерство оборони України у термін протягом 10-ти робочих днів виконати виконавчий лист № 319/1547/17, виданий Третім апеляційний адміністративним судом.

У вказаній вимозі також зазначено, що у разі невиконання надати письмове пояснення за фактами невиконання даного рішення суду або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження та попереджено Міністерство оборони України про те, що у разі невиконання законних вимог державного виконавця, буде розглядатись питання про притягнення винної посадової особи до адміністративної відповідальності згідно ст. 188-13 КУпАП та попереджено про звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Натомість, у зв`язку з невиконанням боржником постанови Третього апеляційного адміністративного суду по справі № 319/1547/17 від 06.12.2018 та вимог державного виконавця, 19.07.2019 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрявським Ю.В. за повторне не виконання без поважних причин рішення суду у встановлені строки прийнято постанову ВП № 58603049, якою на Міністерство оборони України накладено штраф у розмірі 10 200,00 грн.

Позивач, вважаючи вказану постанову такою, що порушує його права та інтереси, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивачем було прийнято рішення, яке суперечить висновкам та вимогам, викладеним у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 по справі № 319/1547/17, а вимоги, які суд зобов`язав вчинити Міністерство оборони України, так і не були виконанні останнім, відповідачем правомірно прийнято постанову про накладення на боржника штрафу від 19.07.2019 № 58603049 у розмірі 10200,00 грн., відтак у суду відсутні належні правові підстави для скасування постанови від 19.07.2019 № 58603049 про накладення штрафу у розмірі 10 200,00 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час прийняття спірної постанови) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 названого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, зі змісту наведених вище положень слідує, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на боржника штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 по справі № 319/1547/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково: зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 3 групи з внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велися бойові дії у розмірі відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні збори чи проходження служби у військовому резерві», з урахуванням раніше виплачених сум.

Отже механізм призначення та виплати судом визначений таким, що повинен відповідати Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні збори чи проходження служби у військовому резерві» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Колегія суддів зазначає, що на виконання постанови у справі № 319/1547/17 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було розглянуто подані документи та прийнято рішення.

Відповідно пункту 21 Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.06.2019 № 76 комісія дійшла висновку, що подані документи не свідчать про обставини порання, у зв`язку з чим відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (а.с. 45), що при розгляді поданих документів комісією було враховано позицію Верховного Суду зазначену в постанові від 10.04.2019 у справі № 822/220/18 в аналогічних правовідносинах.

Таким чином, Міністерством оборони України виконано рішення суду, яким було зобов`язано останнього прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні збори чи проходження служби у військовому резерві».

При цьому, колегія судів вважає, що висновки суду першої інстанції стосовно того, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.12.2018 по справі № 319/1547/17 зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 3 групи з внаслідок поранення та вочевидь вбачається, що вказане рішення суду не містить іншої альтернативи, ніж прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги не відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи заявою про закінчення виконавчого провадження від 20.06.2019 № 248/4750 було повідомлено відповідача про виконання постанови про відкриття виконавчого провадження щодо призначення та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги.

Разом з тим, 19.07.2019 державним виконавцем, на підставі ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 10 200,00 грн.

Таким чином, підстави, які слугували для прийняття оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Враховуючи, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було розглянуто подані документи та прийнято рішення, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 19.07.2019 № 58603049.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини 2 ст. 242 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з частиною 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову задоволенні позову щодо визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладення штрафу від 19.07.2019 № 58603049;

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що обираючи спосіб захисту порушеного права, позивачами не враховано, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, діяльність Міністерства юстиції України (Департамент Державної виконавчої служби) є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов`язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за відповідачем, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши державний орган дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Право Департаменту Державної виконавчої служби винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 58603049 у зв`язку з фактичним виконанням рішення є дискреційним повноваженням, а тому задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 58603049 у зв`язку з фактичним виконанням рішення, є формою втручання в дискреційні повноваження державного органу.

Абзацом 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Крім того колегія суддів зауважує, що з приписів норм діючого права виходить неприпустимість підміни судом суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за відповідними критеріями.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Отже, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Відтак, вищевказана вимога позивачів про зобов`язання відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 58603049 у зв`язку з фактичним виконанням рішення, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини 2 ст. 242 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з частиною 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладення штрафу від 19.07.2019 № 58603049 та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового рішення у справі про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246,272, 287, 308, 310, 316, 321,322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року - в частині відмови у задоволенні позовних вимог визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладення штрафу від 19.07.2019 № 58603049 - скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу від 19.07.2019 № 58603049.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: А.Б. Парінов

Я.М. Собків