Справа № 320/3398/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

04 жовтня 2019 року № 320/3398/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., за участю секретаря судового засідання Андрєєвої К.В. розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Майстербуд" про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом заступника керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави до виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Майстербуд", про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити певні дії ,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави до Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Майстербуд", в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії управління містобудування та архітектури Броварської міської ради, яке є виконавчим органом та структурним підрозділом виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області щодо видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, з кадастровим номером :00:015:0537, № 61 від 08.09.2015 та внесення змін до них за № 39-М від 07.05.2018 та № 82-М від 28.08.2018 за адресою: Київська область, м. Бровари, на території 2-го мікрорайону IV житлового району;

- визнати протиправними та скасувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки з кадастровим номером :00:015:0537, № 61 від 08.09.2015 та зміни до них за № 39-М від 07.05.2018 та № 82-М від 28.08.2018, видані управлінням містобудування та архітектури Броварської міської ради на розробку проектно-кошторисної документації для будівництва багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями за адресою: Київська область, м. Бровари, на території 2-го мікрорайону IV житлового району;

- визнати протиправною бездіяльність Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, яка виразилась у не проведенні позапланової перевірки відповідно до ст. 41-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" за зверненнями (вимогами) прокуратури Київської області та Броварської місцевої прокуратури за фактами порушення вимог містобудівного законодавства, будівельних норм, стандартів і правил під час видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, з кадастровим номером :00:015:0537, № 61 від 08.09.2015 та змін до них за № 39-М від 07.05.2018 та № 82-М від 28.08.2018, а також наданому на їх підставі, дозволу на виконання будівельних за № ІУ 28 від 15.11.2018 року;

- скасувати дозвіл на виконання будівельних робіт за № ІУ 28 від 15.11.18 виданий Державною архітектурно-будівельною інспекцією України, щодо об`єкта - будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями (Київська область, м. Бровари, територія 2 мікрорайону IV житлового району по вул. Київській).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

27 серпня 2019 року через службу діловодства суду надійшло клопотання від Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про залишення позовної заяви без розгляду. Клопотання обґрунтовано тим, що заступником прокурора не обґрунтовано та не доведено належними і допустимими доказами наявність порушень відповідачем законних інтересів держави або інтересів конкретного громадянина у зв`язку з реєстрацією дозволу на виконання будівельних робіт. Окрім того, на думку заявника прокурором не доведено, що Департаментом не здійснюються або не належно здійснюються відповідні повноваження. Також заявник стверджує, що фактичною підставою для звернення прокурора є його незгода із висновками перевірки, а не відсутність відповідного органу, який може захищати інтереси держави. Наведені обставини, на думку заявника вказуються на відсутність у прокурора адміністративної процесуальної дієздатності на звернення до суду з подібними позовними вимогами, що виключає можливість розгляду і вирішення даної справи по суті заявлених позовних вимог.

03 вересня 2019 року через службу діловодства суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Майстербуд" надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Клопотання обґрунтовано тим, що прокурором не доведено, що захист інтересів у сфері містобудівної діяльності не здійснює або не належним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. На думку представника третьої особи, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

05 вересня 2019 року через службу діловодства суду від представника Виконавчого комітету Броварської міської ради надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. В обґрунтування клопотання представник відповідача зазначив, що в межах даної справи прокурор перебрав на себе повноваження позивача та не довів, що захист інтересів у сфері містобудівної діяльності не здійснює або не належним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Заперечуючи проти заявлених клопотань заступник керівника Броварської місцевої прокуратури зазначив, що позов пред`явлено прокурором самостійно не у зв`язку із відсутністю органу державної влади, до компетенції якого віднесені повноваження щодо нагляду за архітектурно-будівельною діяльністю, а у зв`язку з неналежним здійсненням таким органом державної влади своїх повноважень.

В судовому засіданні представник Виконавчого комітету Броварської міської ради підтримав клопотання та просив суд його задовольнити.

В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Майстербуд" підтримав клопотання та просив суд його задовольнити.

В судовому засіданні представник прокуратури заперечив проти заявлених клопотань та просив суд залишити їх без задоволення.

Заслухавши думку представників сторін, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, в тому числі, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 1697-VII на прокуратуру покладаються, зокрема, функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 23 Закону № 1697-VII представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Згідно з ч. 3-5 ст. 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

В даному випадку позов подано заступником керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави без визначення органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, оскільки, на думку органу прокуратури, вказані повноваження здійснюються неналежним чином органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах - Державною архітектурною інспекцією України в особі Департаменту у Київській області. Водночас, оскільки прокуратурою також заявлені вимоги стосовно визнання протиправною бездіяльності Державної архітектурно-будівельної інспекцієї України в особі Департаменту у Київській області, відсутній орган, який уповноважений здійснювати нагляд за діяльність вказаного органу.

З матеріалів справи слідує, що 15.01.2019 Броварська місцева прокуратура звернулася до Державної архітектурно-будівельної інспекції України із листом (вих..№ 320вих19), в якому просила провести перевірку щодо вказаних в листі порушень вимог містобудівної документації.

Згідно з ч. 1 ст. 41-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 р. № 3038-VI державний архітектурно-будівельний нагляд - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності, вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Згідно з п. 2 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 р. № 698, нагляд здійснюється Держархбудінспекцією через головних інспекторів будівельного нагляду шляхом проведення планових, позапланових, документальних і камеральних перевірок.

Згідно з п. 15 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 р. № 698, підставами для проведення позапланової перевірки є, серед іншого, исьмова вимога правоохоронних органів про проведення перевірки. Тобто, звернення правоохоронного органу є обов`язковою і безумовною підставою для проведення позапланової перевірки.

Непроведення перевірки саме з тих підстав, які були зазначені у зверненні про проведення перевірки, може бути розцінена як нездійснення повноважень, тобто, допущення бездіяльності.

Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області вимогу органу прокуратури не виконав, як з`ясувалося за результатами неодноразових звернень до Департаменту, які містяться в матеріалах справи та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

На думку суду, вжиття заходів, які до розгляду по суті звернення правоохоронного органу не призводять, належним реагуванням на нього бути не можуть.

За таких обставин не підлягає до застосування правова позиція, викладена в ухвалі Верховного Суду про відмову у відкритті касаційного провадження від 21.01.2019 р. №810/3163/18.

Крім того, згідно ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, тоді як вказана правова позиція, на яку посилається 3-я особа, міститься в ухвалі Верховного Суду. Предметом розгляду Верховного Суду по суті з винесенням постанови аналогічна ситуація не була.

Окремо суд зазначає, що в даному випадку позбавлення органу прокуратури права на звернення до суду в інтересах держави (суспільний інтерес) фактично унеможливлює розгляд в судовому порядку спірної ситуації щодо дотримання вимог містобудівного законодавства взагалі, оскільки орган місцевого самоврядування - Виконавчий комітет Броварської міської ради - видавав містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, зокрема, з кадастровим номером :00:015:0537, №61 від 08.09.2015, і є зацікавленою особою; орган архітектурно-будівельного контролю фактично від виконання своїх функцій самоусунувся.

Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України у даному спорі визначений у статусі відповідача, як суб`єкт владних повноважень, бездіяльність якого визнається протиправною.

Водночас, нормами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 № 698, не визначено будь-якого іншого органу державної влади чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження по здійсненню контролю за діями/бездіяльністю Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України, як і будь-якого іншого порядку оскарження дій чи бездіяльності такого органу, крім судового.

Між тим, питання містобудівної політики є питанням суспільного (загального) інтересу згідно усталеної позиції ЄСПЛ, що передбачає забезпечення судового способу вирішення вказаного питання.

Зокрема, згідно з правовою позицією ЄСПЛ, викладеною у п. 55 рішення у справі Phocas v. France від 23.04.1996 р., як і Уряд та Комісія, Суд також наголошує, що країни-учасниці Конвенції користуються певною свободою розсуду у питанні запровадження містобудівної політики (див. the Sporrong and Lоnnroth попередньо цитоване рішення, p. 26, para. 69). Суд вважає усталеною позицію, згідно якої втручання у це питання відповідає потребам загального інтересу http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-57981.

Згідно з правовою позицією ЄСПЛ, викладеною у п. 75 рішення у справі BUCKLEY v. THE UNITED KINGDOM від 29.09.1996 р. (заява №20348/92), Суд вже мав нагоду наголосити, що плани міського та сільського розвитку передбачають наявність дискреційних повноважень у запровадженні політики в інтересах суспільства. (в контексті ст. 6 пар. 1 (ст. 6-1), див. the Bryan рішення цитоване вище, p. 18, para. 47; в контексті ст. 1 прот. 1 (П1-1), див. the Sporrong and Lоnnroth v. Sweden рішення від 23.09.1982 р., Series A no. 52, p. 26, para. 69; the Erkner and Hofauer v. Austria рішення від 23.04.1987 р., Series A no. 117, pp. 65-66, paras. 74-75 and 78; the Poiss v. Austria рішення від

23.04.1987 р., Series A no. 117, p. 108, paras. 64-65, and p. 109, para. 68; the Allan Jacobsson v. Sweden рішення від 25.10.1989 р., Series A no. 163, p. 17, para. 57, and p. 19, para. 63). http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-58076

Також суд враховує ту обставину, що згідно з практикою ЄСПЛ питання містобудівної діяльності було предметом неодноразового розгляду на відповідність дотримання ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на повагу до приватного і сімейного життя), про що свідчать, зокрема, рішення у справах POWELL AND RAYNER v. THE UNITED KINGDOM від 21.02.1990 р., заява №9310/81, http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-57622, HATTON AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM від 08.07.2003 р., заява №36022/97, http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-61188.

У зв`язку з цим суд вважає цілком обґрунтованими посилання позивача на створення оскаржуваними діями та рішеннями потенційної небезпеки покладення на державу відповідальності за невтручання у будівельні роботи, відповідність законодавству яких викликає обґрунтовані сумніви, що додатково свідчить про наявність підстав для звернення до суду в інтересах держави.

Із наведених вище нормативних положень можна дійти висновку, що прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.

Основний Закон та ординарні закони не дають переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки означенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього, або ж звертається в інтересах громадян, які за віком, станом здоров`я чи соціально-правовим статусом самі не спроможні захистити свої права. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно ґрунтуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Таку думку було висловлено Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 листопада 2018 року у справі №826/3492/18.

Процесуальні і матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбувалося з порушенням встановленого законом порядку.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України в Рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 з`ясовуючи поняття «інтереси держави» зазначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону № 1697-VII.

Відтак, Суд вважає, що "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Наведена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Аналогічна позиція зазначена Верховних Судом у постанові від 25 вересня 2018 року у справі №822/238/15.

Як убачається з матеріалів справи, зі змісту позовної заяви, аргументації про дії відповідача-1 та бездіяльність відповідача-2, означеного предмету спору, описаного характеру спірних правовідносин, прокурор сфокусував увагу на порушеннях вимог законодавства у сфері містобудування, які вчинив відповідач -1 та допустив відповідач-2, поряд з тим навівши суттєві судження і аргументи, які опираються на об`єктивні дані й ілюструють, що дії відповідачів порушують (зачіпають) інтереси держави, що спонукало прокурора виступити на захист інтересів держави шляхом звернення з даним позовом до адміністративного суду. Позаяк невиконання прокурором вимог абз.3 ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» не може бути самостійною та достатньою підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Враховуючи наведене, враховуючи положення ст. 23, 24 Закону України "Про прокуратуру", ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задовлення клопотань про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючи статтями 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотань Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, Державної архітекрутно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітекрутно-будівельної інспекції у Київській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Майстербуд» про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала окремо від судового рішення оскарженню не підлягає, набирає законної сили в порядку та строки, встановлені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 07.10.2019.

Суддя Я.В. Горобцова