Справа № 160/1788/19
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 липня 2019 року Справа № 160/1788/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н.В.
за участі секретаря судового засіданняАндріяша А.М.
представника позивача представника відповідача Кисельова А.В. Малишевої А.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Ансі» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Приватне підприємство «Ансі» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить:
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти адміністративного позову, просив відмовити в його задоволенні.
Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Суд встановив, що Приватне підприємство «Ансі» є юридичною особою, яка зареєстрована 25.10.1994р., директором товариства є Агапов М.І., про що свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.02.2019 року та Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи №764588.
Судом встановлено, що відповідачем на підставі п.п.19-1.1.1, п.п.19-1.1.2 п.19-1.1 ст.19-1, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, у порядку визначеному п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 та ст.76 ПК України, проведена камеральна перевірка ПП «Ансі» з питання порушення термінів сплати узгодженої суми грошового зобов'язання з плати за землю (земельний податок) у звітні періоди 2018р., за результатами якої складено акт камеральної перевірки №3520/04-36-53-43/19306517 від 28.01.2019р.
Відповідно до висновків вказаного Акту, встановлено порушення ПП «Ансі» термінів сплати узгодженого грошового зобов'язання по земельному податку:
Між Дніпропетровською міською радою та ПП «Ансі» укладено Договір оренди земельної ділянки від 23.07.2002р., предметом якого є: «Орендодавець» передає, а «Орендар» приймає у строкове, платне володіння і користування на умовах договору оренди земельну ділянку площею 0,2032 га, що знаходиться за адресою: м.Дніпропетровськ, АНД район, Донецьке шосе, 124-Б, для будівництва ринку, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі мДніпропетровська за кодом 63193057 згідно з планом земельної ділянки, що додається. Підставою для передачі земельної ділянки в оренду є рішення міської ради від 19.06.02 № 190/2. Грошова оцінка земельної ділянки складає згідно з довідкою про грошову оцінку земельної ділянки на момент укладання цього договору: 271714,13грн.
ПП «Ансі» подано наступні податкові декларації:
- звітну декларацію з земельного податку за 2017 рік, якою задекларовано річну суму податку 958691,93 грн. (щомісячна сплата за 2017 рік - 79 890,99 грн.);
- звітну декларацію з земельного податку за 2018 рік, якою задекларовано річну суму податку 958781,93 грн. (щомісячна сплата за 2018 рік - 79 898,49 грн.).
В ніч з 10.04.2017 року на 11.04.2017 року відбувся рейдерський захват об'єктів нерухомості із подальшими протиправними діями у вигляді внесення змін в реєстр прав на нерухоме майно. Фактично з 11.04.2017 року ПП «Ансі» немає змоги використовувати орендовані земельні ділянки та споруджені на них об'єкти нерухомості у господарській діяльності.
Вказані обставини підтверджуються наступними документами: Лист Дніпропетровського відділення поліції (с. Слобожанське) Дніпропетровського відділу ГУНП в Дніпропетровській області від 12.05.2017 року №458/82-А-9/1906; Лист ГУНП в Дніпропетровській області Амур-Нижньодніпровського відділення поліції від №17.05.2017 року №451/2298; Лист ГУНП в Дніпропетровській області від Слідчого управління №2/5641 від 24.05.2017 року; Лист Кабінету Міністрів України №4703/0/2-17 від 06.06.2017 року; Лист ГУНП в Дніпропетровській області від Слідчого управління №2/6395 від 14.06.2017 року; Лист НПУ №6865/01/24-2017 від 26.06.2017 року; Лист НПУ від Головного Слідчого Управління №888 нд/24/4/2-2017 від 26.06.2017 року; Лист Генеральної прокуратури України №04/2/3-845-17 від 11.0.2017 року; Лист ГУНП в Дніпропетровській області №2/А-1 від 18.01.2019 року.
В ході досудового розслідування на теперішній час допитані потерпілі, встановлені та допитані близько 20 свідків, проведено 12 тимчасових доступів (виїмок) до документів, проведені огляди документів, встановлені особи, які були задіяні у «ланцюговій схемі» переоформлення майна, перевірені усі рішення судів, на підставі яких здійснювався перехід права власності, проведено інші слідчі дії. З метою припинення подальшого незаконного відчуження майна, на об'єкти нерухомості ПП «АНСІ» ухвалою слідчого судді за клопотанням слідчого накладено арешт. Вживаються всі можливі заходи з метою встановлення осіб, які вчинили злочин.
ПП «Ансі» було повідомлено контролюючий орган про здійснення рейдерського захвату, що підтверджується: - Листом від 14.04.2017 року із відбитком штемпеля канцелярії ДПІ, яким повідомлено в.о. начальника ДПІ в АНД районі; - Листом вих.№24 від 17.04.2017 року із відбитком штемпеля канцелярії ОДПІ, яким повідомлено начальника Дніпропетровської ОДПІ Царука P.M.; - Листом вих. №25 від 17.04.2017 року із відбитком печатки канцелярії ОДПІ, яким повідомлено начальника Лівобережну ОДПІ.
У зв'язку із зазначеним, ПП «Ансі» подало уточнюючі податкові декларації за 2017 та 2018 роки з земельного податку, якими зменшено раніше задекларовані податкові зобов'язання:
- уточнюючу декларацію з земельного податку за 2017 рік, якою нараховано до зменшення податкового зобов'язання 696 034,45 грн.;
- уточнюючу декларацію з земельного податку за 2018 рік, якою нараховано до зменшення податкового зобов'язання 958 781,93 грн.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
П.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення за агентськими договорами.
В силу пп.14.1.39. п.14.1. ст.14 ПК України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Пунктом 49.1. ст. 49 ПК України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків, а згідно п. 49.2. ст. 49 ПК України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Положеннями п. 50.1 ст. 50 ПК України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Згідно з п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Відповідно до п.86.2 ст.86 ПК України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
За змістом п.п.87.1, 87.2, 87.5 ст.87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також: а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника); б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у п. 43.4 1 ст. 43 цього Кодексу; в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. У разі якщо здійснення заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, не привело до повного погашення суми податкового боргу або у разі недостатності у платника коштів для погашення податкового боргу, контролюючий орган визначає дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав, джерелом погашення податкового боргу такого платника податків.
Вимогами п.126.1 ст.126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених п. 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
У відповідності до ст. 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Згідно ст.270 ПК України, Об'єктами оподаткування є: - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; - земельні частки (паї), які перебувають у власності.
За змістом п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 01 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст. 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Відповідно до ч.2 п.287.1 ст.287 ПК України, у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
В силу п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Згідно з п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог ст.ст. 285 - 287 цього розділу.
Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно п.1 ст.142 Господарського кодексу України, прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. (ст. 90 КАС України).
Приймаючи рішення по суті спору суд виходить з наступного.
Аналізуючи вищевказані норми діючого законодавства, суд зазначає, що платник податків у випадку користування землею зобов'язаний своєчасно сплачувати земельний податок та у разі порушення термінів сплати до нього застосовуються штрафні санкції передбачені ст.126 ПК України.
Судом встановлено, що ПП «Ансі» орендувало земельні ділянки для ведення господарської діяльності (Договір оренди земельної ділянки від 23.07.2002р., Договір оренди земельної ділянки від 27.06.2003р.), у зв'язку з чим було платником земельного податку для чого відповідно до вимог ПК України на початку року подавало декларацію з плати за землю в якій відображало майбутні платежі поточного року в розрізі кожного місяця використання із зазначенням суми яка буде сплачена, а саме, підприємством були подані наступні податкові декларації: - звітну декларацію з земельного податку за 2017 рік, якою задекларовано річну суму податку 958691,93 грн. (щомісячна сплата за 2017 рік - 79 890,99 грн.); - звітну декларацію з земельного податку за 2018 рік, якою задекларовано річну суму податку 958781,93 грн. (щомісячна сплата за 2018 рік - 79 898,49 грн.).
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в ніч з 10.04.2017 року на 11.04.2017 року відбувся рейдерський захват об'єктів нерухомості ПП «Ансі» із подальшими діями у вигляді внесення змін в реєстр прав на нерухоме майно, у зв'язку з чим, фактично з 11.04.2017 року підприємство немає змоги використовувати орендовані земельні ділянки та споруджені на них об'єкти нерухомості у господарській діяльності.
Вказані обставини підтверджуються наступними документами: Лист Дніпропетровського відділення поліції (с. Слобожанське) Дніпропетровського відділу ГУНП в Дніпропетровській області від 12.05.2017 року №458/82-А-9/1906; Лист ГУНП в Дніпропетровській області Амур-Нижньодніпровського відділення поліції від №17.05.2017 року №451/2298; Лист ГУНП в Дніпропетровській області від Слідчого управління №2/5641 від 24.05.2017 року; Лист Кабінету Міністрів України №4703/0/2-17 від 06.06.2017 року; Лист ГУНП в Дніпропетровській області від Слідчого управління №2/6395 від 14.06.2017 року; Лист НПУ №6865/01/24-2017 від 26.06.2017 року; Лист НПУ від Головного Слідчого Управління №888 нд/24/4/2-2017 від 26.06.2017 року; Лист Генеральної прокуратури України №04/2/3-845-17 від 11.0.2017 року; Лист ГУНП в Дніпропетровській області №2/А-1 від 18.01.2019 року.
При цьому, ПП «Ансі» було повідомлено контролюючий орган про здійснення рейдерського захвату, що підтверджується: - Листом від 14.04.2017 року із відбитком штемпеля канцелярії ДПІ, яким повідомлено в.о. начальника ДПІ в АНД районі; - Листом вих.№24 від 17.04.2017 року із відбитком штемпеля канцелярії ОДПІ, яким повідомлено начальника Дніпропетровської ОДПІ Царука P.M.; - Листом вих. №25 від 17.04.2017 року із відбитком печатки канцелярії ОДПІ, яким повідомлено начальника Лівобережну ОДПІ.
Враховуючи вказані обставини, в подальшому ПП «Ансі» було подано уточнюючий розрахунок до декларації з податку на землю який податковий орган вважає платіжним документом та на підставі якого було вирахувано терміни несвоєчасної сплати та застосовано штрафні санкції за таку несплату.
Разом з тим, платник податку зобов'язаний сплачувати орендну плату за землю, визначаючи суму такої самостійно в поданих до контролюючого органу податкових деклараціях. Поряд з цим платник податку має право у разі виявлення помилок в оформленні податкових декларацій подати до неї уточнюючий розрахунок. Подання платником уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань у разі самостійного виявлення помилок у розрахунку податкових зобов'язань у податковій декларації за минулий податковий період, що виявилось у завищенні суми податкового зобов'язання, є правом платника податку, якому кореспондує обов'язок податкового органу прийняти поданий уточнюючий розрахунок при умові наявності та достовірності заповнення всіх обов'язкових реквізитів. Водночас законодавцем не обмежено характеру помилок, які можуть бути виправлені платником податків. Результатом помилки може бути не лише заниження податкового зобов'язання, що підлягає сплаті до бюджету, але й завищення попередньо задекларованого податкового зобов'язання, як такого, що підлягало сплаті до бюджету. Фактично, лише виявлення факту заниження податкового зобов'язання призводить до виникнення у платника податку підстав для сплати штрафних санкцій за подання такого уточнюючого розрахунку та за несвоєчасну сплату податкового зобов'язання.
Обов'язковою умовою для застосування до платника податку штрафу на підставі п. 126.1 ст. 126 ПК України є сплата ним грошового зобов'язання або факт погашення податкового боргу.
Відтак, іншим джерелом погашення податкового боргу окрім власних коштів, майна платника податків та за рахунок надміру сплачених сум може бути лише дебіторська заборгованість платника податків, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи. При цьому зазначена норма закону передбачає обов'язково зміни у майновому стані такого платника податків.
А тому, подача уточнюючого розрахунку у зв'язку з виявленням допущених помилок не є джерелом сплати податкового боргу в розумінні ст. 87 ПК України. Законодавець пов'язує погашення грошових зобов'язань саме з фактичною їх сплатою або за рахунок грошових коштів, або за рахунок переплати, або за рахунок майна, але не із зменшенням самостійно визначеної платником податків суми податкових зобов'язань.
При нарахуванні штрафу відповідачем не враховано, що уточнююча декларація не являється платіжним документом, а дата коригування грошових зобов'язань не являється датою погашення (сплати) коштів.
Отже, виходячи з системного аналізу вищезазначених норм, податкова декларація чи уточнюючий розрахунок є звітним документом на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, тобто визначається (узгоджується) сума податкового зобов'язання щодо кожного окремого податку, а у випадках, коли платник виконує функцію податкового агента як роботодавець, є документом, що свідчить про суми нарахованого, виплаченого доходу на користь платників податків - фізичних осіб, а також суми утриманого та/або сплаченого податку до бюджету (зокрема, єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб).
Розрахунковим (платіжним) документом відповідно до визначення термінів, наведених у пп.1.35 ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача. У ст.22 вказаного Закону серед видів розрахункових документів зазначені платіжне доручення; платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога, меморіальний ордер. При цьому, відповідно до п.22.4 ст.22 Закону під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.
У зв'язку з чим, податкова декларація чи уточнюючий розрахунок є звітним документом на підставі якого здійснюється оплата грошового зобов'язання, в той же час не підтверджує самого факту сплати (погашення) боргу.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.01.2018р. №810/2108/16 зазначено: «Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог статті 50 Податкового кодексу України, у податкового органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, оскільки, з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні».
Таким чином, подання позивачем 3 вересня 2018 року уточнюючого розрахунку відносно плати за землю за звітний період 2018 рік не є погашенням ним податкового боргу, а тому підстави для застосування до нього штрафу згідно п. 126.1 ст. 126 ПК України відсутні.
Зважаючи, що штраф нараховується лише на ті суми податкових зобов'язань, що підлягають сплаті до бюджету, то у випадку, коли позивач шляхом надання уточнюючого розрахунку зменшив суму податкового зобов'язання (грошового зобов'язання), задекларовану раніше, така сума (до зменшення) не підлягає сплаті в бюджет і, відповідно, на таку суму не нараховується штраф.
Крім того, у позивача, по суті, був відсутній борг зі сплати орендної плати за землю у 2017-2018р.р., оскільки, як судом встановлено вище, фактично з 11.04.2017 року підприємство немало змоги використовувати орендовані земельні ділянки та споруджені на них об'єкти нерухомості у господарській діяльності у зв'язку із рейдерським захватом об'єктів позивача, а тому відсутня протиправна поведінка платника податку і, як наслідок, відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу згідно п. 126.1 статті 126 ПК України.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави стверджувати, що в силу ч.2 п.287.1 ст.287 ПК України, необхідною умовою для виникнення обов'язку зі сплати земельного податку є перебування у власності земельної ділянки та використання останньої у підприємницькій діяльності.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено помилковість висновків відповідача про несвоєчасну сплату позивачем грошових зобов'язань з плати за землю (земельний податок), та про наявність підстав для накладення штрафу згідно пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.
В ході судового розгляду справи відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваних рішень. Його доводи спростовуються наведеними вище висновками.
Таким чином, позов Приватного підприємства «Ансі» підлягає задоволенню.
На підставі ст.139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПП «Ансі» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області суму судового збору в розмірі 3494,95грн.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Згідно ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Н.В. Турлакова