Справа № 620/2361/19
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2019-10-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/2361/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) 08.08.2019 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - ГУДФС у Чернігівській області), у якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3427-53 від 15.05.2019.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що в суму боргу включена сума, яка вже була внесена до попередньої вимоги, у розмірі 15 819,54 грн., отже одна і та сама сума з неї стягується двічі. Також зазначила, що 27.04.2017 вона подала заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску та з вказаної дати не здійснювала незалежну професійну діяльність як адвокат і не отримувала дохід від такої діяльності. Починаючи з 01.06.2018 ОСОБА_1 є найманим працівником. Крім того, з 2015 року позивач є інвалідом 2 групи, а в наступні роки по теперішній час - інвалідом 3 групи.

Ухвалою судді від 12.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, установлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позов. Також ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.

У встановлений ухвалою суду строк від відповідача надійшов відзив на позов, у якому ГУДФС у Чернігівській області позовні вимоги не визнало, просило відмовити у їх задоволенні та зазначило, що право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 зупинене з 27.12.2017 та поновлено з 08.08.2018. Також позивачем під час подання до податкового органу 27.04.2017 заяв за формою №8-ОП та №7-ЄСВ не було надано документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю. Згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю позивачем, станом на 27.04.2017, не було ані зупинене, ані припинене. Враховуючи наведене вважає, що ОСОБА_1 , як особа, яка не проводила незалежної професійної адвокатської діяльності та не отримувала доходу від такої діяльності, була зобов`язана сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року, у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску.

Щодо звільнення позивача від сплати єдиного внеску як особи з інвалідністю представник відповідача зазначив, що особи, які проводять незалежну професійну діяльність, не зазначені у частині четвертій статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а відтак на ОСОБА_1 пільги щодо сплати єдиного внеску не розповсюджуються.

Також ГУДФС у Чернігівській області зазначило, що чинним законодавством не передбачено звільнення від сплати єдиного внеску самозайнятих осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, які одночасно перебувають у трудових відносинах.

Враховуючи наведене, представник відповідача у відзиві зазначив, що оскільки станом на дату формування спірної вимоги ОСОБА_1 перебуває на обліку в ЧУ ГУДФС у Чернігівській області як фізична особа, що займається незалежною професійною діяльністю та є платником єдиного внеску, за даними інформаційної системи органів ДФС в інформаційній картці платника ІС «Податковий блок» позивачу було нараховано недоїмку в сумі 21 030,90 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов має бути задоволений частково, враховуючи такі обставини.

Судом встановлено, що 08.05.2008 Чернігівською обласною Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №385, на підставі рішення від 29.04.2008 №4/1 (а.с 16).

01.10.2010 позивачем до ДПІ у м. Чернігові було подано заяву за формою 5-ОПП про реєстрацію її як самозайнятої особи (а.с. 48).

Надалі, 27.04.2017 ОСОБА_1 подано до контролюючого органу заяви про зняття з обліку платника єдиного внеску форми №7-ЄСВ у зв`язку із самостійною ліквідацією, та форми №8-ОПП про ліквідацію або реорганізацію платника податків (а.с. 10-11).

З 27.12.2017 право ОСОБА_1 на заняття адвокатською діяльністю зупинено на підставі її заяви від 04.12.2017, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України від 10.04.2019 (а.с. 16).

15.05.2019 ГУДФС у Чернігівській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3427-53, зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21 030,90 грн. (а.с. 7). Як зазначає відповідач у відзиві, вказана заборгованість нарахована за період з 2017 року по І квартал 2019 року.

Вважаючи вказану вимогу протиправною, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, яким визначено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Судом встановлено, що позивач є адвокатом відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №385 від 08.05.2008.

У свою чергу, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI), відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 якого адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

З аналізу зазначених положень законодавства України вбачається, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності за умов, якщо така особа не є найманим працівником та не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Борг (недоїмку) позивачу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21 030,90 грн. визначено як адвокату - самозайнятій особі, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно із частиною другою статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Облік платників єдиного внеску здійснюється відповідно до статті 5 Закону №2464-VI, якою передбачено, що взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Відповідачем взято на облік ОСОБА_1 як платника єдиного внеску (категорія страхувальника - особа, яка провадить незалежну професійну діяльність), що підтверджується роздруківкою про ідентифікаційні дані позивача (а.с. 43-45).

У свою чергу, приписами пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 вказаного Закону єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Частиною четвертою статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (частина 5 зазначеної вище норми).

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Частинами 11, 12 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника, що спростовує доводи позивача про те, що за період з 27.12.2017 по 08.08.2018 вона не мала сплачувати ЄСВ.

У свою чергу, відповідно до положень статті 13 Закону №2464-VI органи доходів і зборів мають право: стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Організація діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) визначена Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 №422.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ цього Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

В ІКП на дату проведення кожної облікової операції підбиваються підсумки за всіма її графами.

За результатами проведення відповідних заходів у зв`язку з ліквідацією або реорганізацією платника податків орган ДФС за основним місцем обліку формує відомості про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати податків і зборів та відомості про відсутність (наявність) заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Дата зняття з обліку відповідає даті закриття останньої ІКП або даті отримання повідомлення державного реєстратора про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи у разі, якщо на момент отримання такого повідомлення були закриті всі ІКП.

За наявності грошових зобов`язань або податкового боргу орган ДФС не здійснює подальші процедури щодо зняття платника податків з обліку до їх погашення або визнання такого боргу безнадійним та його списання у порядку, визначеному статтею 101 глави 9 розділу ІІ Податкового кодексу України.

Як було встановлено судом під час розгляду справи, позивач перебуває на обліку в ГУ ДФС у Чернігівській області як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю з 01.10.2010 на підставі самостійно поданої заяви (а.с. 43, 48).

Стан платника податку: за основним місцем обліку. Проте, відомості щодо зняття з обліку, припинення діяльності позивача до теперішнього часу - відсутні.

Порядок обліку платників єдиного внеску визначено наказом Міністерства фінансів України №1162 від 24.11.2014 «Про затвердження Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників».

Відповідно до пункту 1 розділу 5 зазначеного Порядку, у разі прийняття відповідними органами (особами) рішення про ліквідацію, припинення діяльності платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону №755, платник єдиного внеску зобов`язаний у десятиденний строк з дня прийняття відповідного рішення подати до контролюючого органу заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою № 7-ЄСВ згідно з додатком 5 до цього Порядку та копії таких документів:

розпорядчого документа (рішення) власника або органу, уповноваженого на те засновницькими документами про ліквідацію;

розпорядчого документа про утворення ліквідаційної комісії;

розпорядчого документа про припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи.

Відповідно до Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 №462), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.05.2014 за №503/25280, зі змінами внесеними згідно з наказами Міністерства фінансів України від 14.11.2014 №1127, від 27.06.2018 №589, а саме, пункту 11.18: зняття з обліку самозайнятих фізичних осіб як платників податків у контролюючих органах здійснюється у такому порядку: 2) фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), та поданих до контролюючого органу за основним місцем обліку: заяви за формою N 8-ОПП, дата якої фіксується в журналі за формою N 6-ОПП. Підтвердженням припинення незалежної професійної діяльності є відомості (витяг) відповідного реєстру, до якого вноситься інформація про державну реєстрацію такої діяльності, щодо припинення, або зупинення, або зміни організаційної форми відповідної діяльності з незалежної (індивідуальної) на іншу; 6) після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

27.04.2017 позивачем подано до контролюючого органу заяву про зняття з обліку платника єдиного внеску форми №7-ЄСВ у зв`язку з самостійною ліквідацією, та 27.04.2017 - заяву форми №8-ОПП про ліквідацію або реорганізацію платника податків (а.с. 10, 11), однак документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю, не було подано.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (пункт 1 частини третьої статті 31 Закону №5076-VI).

Суд звертає увагу на те, що відповідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, який надає позивач, адвокатська діяльність була зупинена лише 27.12.2017 на підставі заяви позивача від 27.12.2017, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с. 16).

Разом з цим, згідно з даними наявної у матеріалах справи ІКП станом на 15.05.2019 позивач має заборгованість зі сплати єдиного внеску, який було нараховано податковим органом виходячи із мінімальної величини бази нарахування єдиного внеску, як для особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність та отримує дохід від цієї діяльності з урахуванням тієї обставини що у вказані періоди платником не було отримано доходу (а.с. 46-47).

При цьому, суд враховує, що положеннями статті 32 Закону №5076-VI встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Виходячи зі змісту частин 5, 6 статті 31 Закону №5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (частина перша статті 17 Закону №5076-VI).

Отже правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк.

Як встановлено судом вище 27.04.2017 позивачем подано до контролюючого органу заяву форми №7-ЄСВ про зняття з обліку платника єдиного внеску та заяву форми №8-ОПП про ліквідацію або реорганізацію платника податків. Разом з тим, позивачем не подано документально підтвердженої інформації щодо зупинення адвокатської діяльності, у зв`язку з чим відсутні відомості щодо зняття позивача з обліку та припинення діяльності.

Згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 зупинено з 27.12.2017 за заявою на підставі пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та поновлено з 08.08.2018 на підставі її заяви згідно пункту 1 частини четвертої статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Отже, позивачем під час подання до податкового органу 27.04.2017 заяв за формою №8-ОПП та №7-ЄСВ не було надано документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо), згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 . станом на 27.04.2017 не було ані зупинене, ані припинене.

Також суд зазначає, що оскільки наразі позивачем до ГУДФС у Чернігівській області розпорядчого документа про припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи не подано та відповідного рішення за наслідком розгляду таких документів до теперішнього часу відповідачем не прийнято, то процедура зняття з обліку триває, разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, адвокатську діяльність ОСОБА_1 поновлено з 08.08.2018 на підставі заяви згідно пункту 1 частини четвертої статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Крім того, судом з матеріалів справи встановлено, що позивач не зверталась до вищестоящого органу ДФС України або до суду щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо не проведення перевірки, чи не вчинення дій за наслідком розгляду заяв позивача.

Враховуючи вищенаведене, та те, що заяву до контролюючого органу про форми №7-ЄСВ про зняття з обліку платника єдиного внеску та заяву форми №8-ОПП про ліквідацію або реорганізацію платника податків було подано позивачем без будь-якого підтвердження зупинення такої діяльності та, враховуючи, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (неотримання доходу), суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно нараховувалась ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного внеску.

При цьому, суд враховує, що 07.11.2018 ГУДФС у Чернігівській області було винесено ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3427-53, якою позивачу нараховано грошове зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування в сумі 15 819,54 грн. (а.с. 9).

Позивач не погодилась із вказаною вимогою та оскаржила її у судовому порядку. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 у справі №620/1045/19 (а.с. 56-59), рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2019 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови задоволено частково: визнано протиправною та скасовано вимогу ГУДФС у Чернігівській області від 07.11.2018 №Ф-3427-53У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 2112, 00 грн. (нарахованого за перший квартал 2017 року). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Як вбачається зі змісту вказаної постанови, судом апеляційної інстанції досліджено надані сторонами докази та пояснення і встановлено, що приймаючи вимогу від 07.11.2018 №Ф-3427-53У про сплату боргу (недоїмки) із єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування «…відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб визначений чинним, на момент виникнення спірних правовідносин податковим законодавством.

При цьому, суд бере до уваги доводи позивача, що відповідач при винесенні вимоги та обрахуванні розміру єдиного соціального внеску не врахував, що за перший квартал 2017 року ОСОБА_1 сплатила єдиний внесок у розмірі 2816 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с.30, т.1), а відтак, в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Чернігівській області від 07.11.2018 №Ф-3427-53У про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 2112, 00 грн. (нарахованого за перший квартал 2017 року) позов підлягає задоволенню».

Частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищенаведене, встановлені постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 у справі №620/1045/19 обставини та те, що спірною вимогою від 15.05.2019 №Ф-3427-53 позивачу нараховано недоїмку за період з 2017 року по І квартал 2019 року, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 мають бути задоволені частково шляхом визнання протиправною та скасування вимоги ГУДФС у Чернігівській області від 15.05.2019 №Ф-3427-53 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 2112,00 грн. (у частині нарахування за перший квартал 2017 року). У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Щодо доводів ОСОБА_1 про звільнення її від сплати єдиного внеску як особи з інвалідністю (а.с. 15) суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI право на звільнення від сплати за себе єдиного внеску мають фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування та члени фермерського господарства, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Тобто особи, які провадять незалежну професійну діяльність, не зазначені у вищевказаній нормі Закону №2464-VI, а тому на позивача пільги щодо сплати єдиного внеску не розповсюджуються.

Щодо доводів ОСОБА_1 про стягнення з неї спірною вимогою сум єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування двічі, суд зазначає таке.

Як вбачається зі змісту постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2019 у справі №620/1045/19, ГУДФС у Чернігівській області винесено ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 №Ф-3427-53, якою нараховано грошове зобов`язання з єдиного внеску в сумі 15 819,54 грн. за 2017 рік - 1-3 квартал 2018 року.

Постановою суду апеляційної інстанції вказана вимога скасована у сумі 2112,00 грн.

Разом з тим, відповідно до пункту 6 Розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, зокрема, якщо вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом (господарським судом). У випадку, зазначеному в абзаці четвертому цього пункту, вимога вважається відкликаною у день набрання судовим рішенням законної сили.

Іншого механізму відкликання чи скасування вимоги про сплату боргу чинним законодавством не передбачено, у зв`язку з чим ГУДФС у Чернігівські області під час винесення вимоги від 15.05.2019 №Ф-3427-53 обґрунтовано було включено до неї недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування за попередні періоди (за виключенням нарахувань за 1 квартал 2017 року).

Також суд вважає необґрунтованими доводи позивача про відсутність обов`язку зі сплати єдиного внеску так як ОСОБА_1 є найманим робітником, оскільки відповідно наданих суду доказів, ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_4 з 22.11.2018 на посаді юриста з неповним робочим тижнем, а саме кожного четверга з 10:00 год. до 13:00 год., що не спростовує можливості позивача у вільний час займатися адвокатською діяльністю, яка на даний час не зупинена та не припинена (а.с. 52-55). Крім того, не зважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем, платник єдиного внеску визначений пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, перебуваючи на обліку у контролюючому органі, зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, відповідно до визначеної бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі досліджених доказів та їх правової оцінки, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 мають бути задоволені частково.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимог - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 15.05.2019 №Ф-3427-53 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 2112,00 грн. (у частині нарахування за перший квартал 2017 року).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08 жовтня 2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (, вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна