Справа № 640/2043/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 жовтня 2019 року № 640/2043/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Ради прокурорів України

третя особа без самостійних вимог на предмет спора на стороні відповідача -

Кваліфікаційно - дисциплінарна комісія прокурорів

про визнання протиправним та нечинним рішення в частині

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Всеукраїнської конференції прокурорів, Ради прокурорів України, в якій позивач просить суд визнати рішення Всеукраїнської конференції прокурорів від 21 грудня 2018 року «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок роботи Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії прокурорів» протиправним та нечинним в частині доповнених ним абзацами другим, третім та четвертим до пункту 88 до Положення про порядок роботи Кваліфікаційно - дисциплінарної комісії прокурорів».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21 грудня 2018 року всеукраїнська конференція прокурорів прийняла рішення «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 27 квітня 2017 року», яким Положення доповнено пункт 88 абзацами другим, третім та четвертим.

За доводами позивача, дані окремі положення оскаржуваного рішення є протиправними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України з наступних підстав.

Так, за твердженнями позивача, всеукраїнська конференція прокурорів вказаним окремим положенням оскаржуваного рішення від 21 грудня 2018 року встановила для Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів повноваження, які можуть визначатися виключно законами України.

Як зазначає позивач, у статті 67 Закону України «Про прокуратуру» не визначено компетенції для всеукраїнської конференції прокурорів щодо встановлення повноважень для Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, які викладені у доповнених рішенням від 21 грудня 2018 року абзацах 2, 3, 4 пункту 88 Положення.

Крім того, у позовній заяві вказано, що оскаржуваним окремим положенням рішення від 21 грудня 2018 року всеукраїнська конференція прокурорів протиправно уповноважила комісію вживати до кандидатів на посаду прокурора заходів щодо стягнення з них сум бюджетних коштів, які були витрачені у зв`язку з проходженням ними спеціальної підготовки (в тому числі стипендії) та вносити зміни до рейтингу кандидатів на посаду прокурора, які зараховані до резерву, що, за доводами позивача, не відповідає порядку добору, визначеному Законом України «Про прокуратуру», при цьому, позивач посилається на положення частини 1 статті 29 цього Закону.

Також, у позовній заяві позивач посилається на те, що Законом України «Про прокуратуру» не наділено повноваженнями Національну академію прокуратури України, в тому числі, ректора, вносити до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів вмотивовані клопотання про відрахування кандидата на посаду прокурора з числа слухачів спецпідготовки та припинення його подальшої участі в доборі, коли кандидати на посаду прокурора ще не закінчили проходження спеціальної підготовки та не склали іспиту, яким завершується спеціальна підготовка, оскільки частиною 6 статті 33 Закону, як вказує позивач, Національна академія прокуратури України повідомляє Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів лише про результати проходження кандидатами на посаду прокурора спеціальної підготовки.

При цьому, позивач також вказує й на те, що у Законі України «Про прокуратуру» відсутні повноваження для Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, які останній надано оскаржуваним положенням рішення від 21 грудня 2018 року, що, за доводами позивача, свідчить про вихід за межі повноважень конференцією, наданих статтею 67 Закону України «Про прокуратуру».

Позивач зазначає у своїй позовній заяві й про те, що серед повноважень, які надані Законом України «Про прокуратуру» Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії прокурорів відсутні повноваження щодо відрахування кандидатів на посаду прокурора, щодо внесення змін до рейтингу кандидатів та щодо стягнення з них державних коштів, яке це передбачено оскаржуваними положеннями рішення від 21 грудня 2018 року.

Більш того, у позовній заяві вказано, що позивач є кандидатом на посаду прокурора, який проходить спеціальну підготовку у Національній академії прокуратури України та є слухачем Інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України на підставі наказу ректора Національної академії прокуратури України №1-сп від 13 квітня 2018 року «Про зарахування кандидатів на посаду прокурора слухачами Інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України» з 16 квітня 2018 року по 16 квітня 2019 року.

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №41дк-18 від 04 квітня 2018 року «Про зарахування до резерву на заміщення вакантних посад прокурорів» позивач зарахований до резерву у межах конкурсу, оголошеного рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 26 липня 2017 року №1дк-17.

За доводами позивача, оскаржувані положення рішення всеукраїнської конференції прокурорів від 21 грудня 2018 року можуть бути застосовані до позивача та останнього може бути відраховано з числа слухачів спеціальної підготовки та припинено його подальшу участь у доборі, з вибуттям із рейтингу кандидатів на посаду прокурора та стягнення сум бюджетних коштів, які були витрачені у зв`язку з проходженням ним спеціальної підготовки.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що всеукраїнською конференцією прокурорів прийнято Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (надалі - Положення), норми якого не є обов`язковими для позивача та не порушують його прав, свобод або інтересів.

Рішення всеукраїнської конференції прокурорів від 21 грудня 2018 року «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів» в частині доповнення його абзацами другим, третім та четвертим до пункту 88 до Положення, за твердженнями представника відповідача, не створює для ОСОБА_1 обов`язків та наслідків за результатами його прийняття, не порушує його прав, свобод та законних інтересів.

При цьому, представник відповідача послався й на те, що твердження позивач про розширення повноважень комісії рішенням, що оскаржується, не відповідає дійсності, оскільки навчальний план, порядок проходження кандидатами на посаду прокурора спеціальної підготовки та методика її оцінювання затверджуються кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

Також, у відзиві на позовну заяву зазначено, що аналіз норм діючого законодавства України дозволяє дійти висновку, що абзаци 2, 3 та 4 пункту 88 Положення не визначають нових повноважень комісії, а лише деталізують ті повноваження, що зазначені у нормах Закону України «Про прокуратуру» та Порядку проходження кандидатами на посаду прокурора спеціальної підготовки та методики її оцінювання, зокрема, щодо повноважень комісії, передбачених пунктом 2 частини 2 статті 77 Закону України «Про прокуратуру», а саме проводити добір кандидатів на посаду прокурорів в установленому цим Законом порядку.

За доводами представника відповідача, позивач помилково вважає, що механізм відрахування кандидатів під час спеціальної підготовки, які не склали іспит, є незаконним з огляду на те, що іспит є останнім етапом проходження спеціальної підготовки кандидатом, який встановлює та визначає рівень отриманих знань та навичок практичної діяльності на посаді прокурора.

Рішенням комісії від 13 вересня 2017 року №25дк-17 затверджено Порядок проходження кандидатами на посаду прокурора спеціальної підготовки та методики її оцінювання.

Пунктом 12 вказаного Порядку визначені обов`язки кандидата, пунктами 14 та 15 Порядку передбачені підстави, з яких кандидат підлягає відрахуванню.

За результатами проходження спеціальної підготовки 309 кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури направлено комісією для проходження спеціальної підготовки до Національної академії прокуратури України, у ході якої 61 кандидат з різних причин відмовився від подальшої участі у конкурсі та від проходження спеціальної підготовки. З цих підстав ректором Національної академії прокуратури України видано накази про відрахування цих осіб з числа слухачів з Інституту спеціальної підготовки.

У зв`язку з чим, з метою недопущення зловживань кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури під час спеціальної підготовки та раціонального використання коштів державного бюджету всеукраїнською конференцією прокурорів доповнено пункт 88 Положення абзацом 3.

В той же час, представник відповідача зазначає, що до комісії від кандидатів скарг на рішення ректора Національної академії прокуратури України щодо неуспішного проходження спеціальної підготовки не надходило.

Більш того, у відзиві на позовну заяву зазначено, що наказом ректора Національної академії прокуратури України №1-сп від 13 квітня 2018 року ОСОБА_1 зарахований слухачем Інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України. Проте, за доводами представника відповідача, позивач помилково відносить себе до кола осіб, на яких поширюються окремі положення оскаржуваного рішення, оскільки, вказане рішення прийнято 21 грудня 2018 року, тобто під час проходження позивачем спеціальної підготовки, що свідчить, що окремі положення оскаржуваного рішення будуть поширюватись на осіб, які розпочнуть спеціальну підготовку вже після 21 грудня 2018 року, тобто, позивач безпідставно вказує, що він є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Також, представник відповідача послався й на те, що позивач не обгрунтував та не конкретизував, які саме його права, свободи чи законні інтереси порушені. Натомість, за твердженнями представника відповідача, позивач необгрунтовано припускає, що таке порушення може відбутись у майбутньому, в той час, коли на нього ця норма не поширюється.

На підставі викладеного, представник відповідача зазначив, що оскаржуване рішення всеукраїнської конференції прокурорів не є таким, що порушує або може порушувати права і свободи особи, оскільки воно прийнято в межах компетенції конференції та у спосіб, визначений Законом України «Про прокуратуру», не може мати безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або покладення на цю особу будь-якого обов`язку, у зв`язку з чим просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа письмових пояснень на позовну заяву не надала з невідомих суду причин.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року заява ОСОБА_1 про забезпечення позову повернута останньому без розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 березня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 року замінено відповідача Всеукраїнську конференцію прокурорів на належного - Раду прокурорів України, залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів та продовжено строк підготовчого провадження.

23 квітня 2019 року в засідання учасники процесу не прибули, належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду. Заперечень щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду не надходило суду, відтак суд дійшов висновку про можливість ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати закрити підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання по суті 11 червня 2019 року позивач не з`явився, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, про причини неявки не повідомили.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, з урахуванням письмової заяви позивача про розгляд справи за його відсутністю, у судовому засіданні 11 червня 2019 року судом, згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято рішення про подальший розгляд у письмовому провадженні, у зв`язку з неприбуттям всіх учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 наказом Національної академії прокуратури України №1-сп від 13 квітня 2018 року «Про зарахування кандидатів на посаду прокурора слухачами Інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України» зарахований слухачем Інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України з 16 квітня 2018 року по 16 квітня 2019 року як зарахованих до резерву на заміщення вакантних посад прокурорів (Т.1, арк. 19).

21 грудня 2018 року всеукраїнською конференцією прокурорів внесено зміни до Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року (надалі - Положення), у тому числі, доповнено пункт 88 абзацами 2,3 та 4, вважаючи вказані доповнення протиправними, такими, що суперечать діючому законодавству, а також такими, що прийняті з перевищенням повноважень, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (надалі - Закон України від 14.10.2014 №1697-VII).

У відповідності до частини 1 статті 65 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII прокурорське самоврядування - це самостійне колективне вирішення прокурорами питань внутрішньої діяльності прокуратури з метою: 1) забезпечення організаційної єдності функціонування органів прокуратури, підвищення якості роботи прокурорів; 2) зміцнення незалежності прокурорів, захисту від втручання в їх діяльність; 3) участі у визначенні потреб кадрового, фінансового, матеріально-технічного та іншого забезпечення прокурорів, а також контролю за додержанням установлених нормативів такого забезпечення; 4) обрання чи призначення прокурорів до складу інших органів у випадках та в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що до питань внутрішньої діяльності прокуратури належать питання організаційного забезпечення прокуратури та діяльності прокурорів, соціального захисту прокурорів та їхніх сімей, а також інші питання, що безпосередньо не пов`язані з виконанням повноважень прокурорів.

Згідно з положеннями статті 66 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII прокурорське самоврядування здійснюється через всеукраїнську конференцію прокурорів та Раду прокурорів України. Порядок здійснення прокурорського самоврядування визначається цим Законом, іншими законами, а також регламентами і положеннями, які приймаються органами прокурорського самоврядування відповідно до цього Закону.

Частиною 1 статті 67 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII найвищим органом прокурорського самоврядування є всеукраїнська конференція прокурорів. Аналогічна норма міститься у пункті 1.4. регламенту всеукраїнської конференції прокурорів, який прийнято 27 квітня 2017 року (надалі - Регламент).

У відповідності до пункту 5 частини 2 статті 67 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, всеукраїнська конференція прокурорів приймає положення про порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження.

Так, 27 квітня 2017 року всеукраїнською конференцією прокурорів прийнято Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (надалі - Положення), яке регулює процедурні питання здійснення нею повноважень, визначених Законом України «Про прокуратуру», іншими законами України, порядок підготовки, розгляду та прийняття Кваліфікаційно - дисциплінарною комісією прокурорів (далі - Комісія) рішень, а також інші питання діяльності Комісії.

Крім того, у відповідності до пункту 6.1 Регламенту після перевірки повноважень делегатів Конференції головуючий Конференції оголошує рекомендований Радою прокурорів України порядок денний та регламент роботи цієї Конференції, ставить їх на обговорення та голосування. Конференція затверджує порядок денний та регламент роботи Конференції.

Згідно з абзацами 1, 2, 3 пункту 6.7 Регламенту рішення Конференції приймаються за результатами відкритого або таємного голосування більшістю голосів від загальної кількості обраних делегатів. Рішення з питань, зазначених у пунктах 2, 3 частини другої статті 67 і частини третьої статті 70 Закону, та в інших випадках, передбачених цим Законом, приймаються Конференцією шляхом таємного голосування. Решта рішень приймаються Конференцією шляхом відкритого голосування.

Наведене дозволяє суду дійти висновку про те, що всеукраїнська конференція прокурорів наділена повноваженнями щодо прийняття положення про порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, у тому числі, шляхом внесення до такого порядку змін та доповнень, що спростовує твердження позивача в частині перевищення повноважень всеукраїнської конференції прокурорів під час прийняття змін та доповнень до порядку роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження.

Так, як вбачається з наданого суду протоколу всеукраїнської конференції прокурорів 20-21 грудня 2018 року, одним з питань порядку денного конференції було внесення змін і доповнень до Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийнятого всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року та за результатами відкритого голосування було прийнято рішення прийняти запропоновані зміни та доповнення до Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (Т.1, арк. 103-104).

Суд зазначає, що всеукраїнською конференцією прокурорів, зокрема, доповнено пункт 88 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів абзацами 2, 3 та 4 наступного змісту (https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/n0003900-17/print):

«Відрахування кандидата на посаду прокурора з числа слухачів спецпідготовки та припинення його подальшої участі в доборі здійснюється за рішенням Комісії, прийнятим на підставі вмотивованого клопотання ректора Національної академії прокуратури України, яке вноситься у разі подання кандидатом заяви про припинення спецпідготовки за власним бажанням, систематичного порушення кандидатом встановленого порядку проходження спеціальної підготовки або іншого грубого порушення законодавства, яке унеможливлює перебування особи в статусі кандидата на посаду прокурора. Таке рішення Комісії може бути оскаржено до суду.

У разі припинення участі в доборі кандидатом на посаду прокурора Комісія одночасно з прийняттям відповідного рішення вносить зміни до рейтингу кандидатів на посаду прокурора, які зараховані до резерву.

Комісією у встановленому законом порядку вживаються заходи для стягнення з особи, яка з неповажних причин неуспішно пройшла, припинила спецпідготовку або не подала жодної заяви для участі у конкурсі на заміщення вакантних посад прокурора до завершення строку дії результатів кваліфікаційного іспиту, суми бюджетних коштів, які були витрачені у зв`язку з проходженням нею спеціальної підготовки (в тому числі стипендії).»

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази оскарження або виключення з числа питань, внесених до порядку денного всеукраїнської конференції прокурорів, питання щодо внесення змін і доповнень до Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийнятого всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року.

Крім того, суд завуважує, що порядок добору кандидатів та їх призначення на посаду прокурора місцевої прокуратури визначений у статті 29 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII, зокрема, добір кандидатів та їх призначення на посаду прокурора здійснюється в порядку, визначеному цим Законом, та включає:

1) прийняття Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів рішення про проведення добору кандидатів на посаду прокурора, що розміщується на офіційному веб-сайті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та повинно містити виклад передбачених цим Законом вимог, яким має відповідати кандидат на посаду прокурора, а також перелік документів, що подаються до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, і кінцевий термін їх подання;

2) подання особами, які виявили бажання стати прокурором, до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів відповідної заяви та документів, визначених цим Законом;

3) здійснення Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів на основі поданих кандидатами на посаду прокурора документів перевірки відповідності осіб вимогам, установленим до кандидата на посаду прокурора;

4) складання особами, які відповідають установленим вимогам до кандидата на посаду прокурора, кваліфікаційного іспиту;

5) оприлюднення Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів на офіційному веб-сайті списку кандидатів, які успішно склали кваліфікаційний іспит;

6) організацію Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів спеціальної перевірки кандидатів, які успішно склали кваліфікаційний іспит;

7) визначення Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів рейтингу кандидатів на посаду прокурора серед осіб, які успішно склали кваліфікаційний іспит та щодо яких проведено спеціальну перевірку, а також зарахування їх до резерву на заміщення вакантних посад прокурорів;

8) проходження кандидатом на посаду прокурора спеціальної підготовки в Національній академії прокуратури України;

9) оголошення Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів у разі відкриття вакантних посад прокурорів конкурсу на зайняття таких посад серед кандидатів, які перебувають у резерві та пройшли спеціальну підготовку;

10) проведення Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів конкурсу на зайняття вакантних посад прокурорів на основі рейтингу кандидатів;

11) направлення Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів подання керівнику місцевої прокуратури щодо призначення кандидата на посаду прокурора;

12) призначення особи на посаду прокурора;

13) складення особою присяги прокурора.

Тобто, вказаною статтею визначено етапи, які включає в себе порядок добору кандидаті на посаду прокурора.

При цьому, статтею 77 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII визначені повноваження Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, зокрема, у пункті 6 частини 1 цієї статті зазначено, що кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів здійснює інші повноваження, передбачені законом.

Частиною 3 статті 33 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII навчальний план, порядок проходження кандидатами на посаду прокурора спеціальної підготовки та методика її оцінювання затверджуються Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

Аналіз наведених норм діючого законодавства дозволяє суду дійти висновку про те, що до повноважень Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у тому числі входить затвердження навчального плану, порядку проходження кандидатами на посаду прокурора спеціальної підготовки та методики її оцінювання, що не суперечить пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII.

Суд звертає увагу, що положеннями чинного законодавства визначено повноваження всеукраїнської конференції прокурорів щодо прийняття порядку роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, а остання вже наділена повноваженнями щодо затвердження порядку проходження кандидатами на посаду прокурора спеціальної підготовки та методики її оцінювання.

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 13 грудня 2017 року №25дк-17 із змінами затверджено Порядок проходження кандидатами на посаду прокурора спеціальної підготовки та методики її оцінювання.

Пунктом 12 цього Порядку передбачено, що Кандидати на посаду прокурора зобов`язані:

- дотримуватися вимог законодавства та правил етики;

- здобувати знання, формувати навички практичної діяльності на посаді прокурора, складання процесуальних документів, вивчати і засвоювати правила прокурорської етики;

- у повному обсязі та своєчасно виконувати план спеціальної підготовки та дотримуватися порядку її проходження;

- своєчасно інформувати про неможливість з поважних причин брати участь у заходах, передбачених планом спеціальної підготовки, порядком її проходження (графіком навчального процесу);

- дбайливо ставитися до користування майном Академії;

- виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством України, Статутом Академії, актами Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, правилами внутрішнього розпорядку Академії.

У відповідності до пункту 13 Порядку проходження кандидатами на посаду прокурора спеціальної підготовки та методики її проходження, у разі порушення кандидатом на посаду прокурора порядку проходження спеціальної підготовки, що призвело до його відрахування, або в разі припинення проходження такої підготовки без поважних причин кандидат зобов`язаний відшкодувати витрати на його навчання.

Згідно з пунктами 14 та 15 цього ж Порядку невиконання чи неналежне виконання кандидатом вимог, передбачених у пункті 12 цього Положення, скоєння ним ганебного вчинку та/або порушення встановленого порядку проходження спеціальної підготовки є підставою для його відрахування. Відрахування кандидата на посаду прокурора здійснюється за наказом ректора Академії за погодженням із Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

При цьому, згідно з частиною 7 статті 33 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII кандидат на посаду прокурора, який не пройшов спеціальну підготовку успішно, після закінчення строку на оскарження рішення Національної академії прокуратури України (у разі якщо скарга не була подана) або за результатами розгляду скарги, у задоволенні якої було відмовлено, виключається Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів з резерву на заміщення вакантних посад прокурорів.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дозволяє суду дійти висновку про те, що оскаржуване позивачем рішення всеукраїнської конференції прокурорів, зокрема, в частині доповнення пункту 88 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів абзацами 2, 3, 4 прийняте в межах повноважень, якими наділена всеукраїнська конференція прокурорів, не передбачають наділення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів новими повноваженнями, а лише деталізують ті повноваження комісії, які надані їй Законом України від 14.10.2014 №1697-VII та Порядку проходження кандидатами на посаду прокурора спеціальної підготовки та методики її оцінювання в частині процедурних питань здійснення комісією своїх повноважень під час проведення добору кандидатів на посаду прокурора, а тому позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Більш того, суд вважає за необхідне зазначити, що наказом Національної академії прокуратури України №6-сп від 08 квітня 2019 року «Про відрахування кандидатів на посаду прокурора із числа слухачів інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України» ОСОБА_1 відраховано з числа слухачів інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України як такого, що завершив спеціальну підготовку на посаду прокурора, з 16 квітня 2019 року (http://napu.com.ua/wp-content/uploads/2019/04/6sp.pdf), що свідчить про те, що до позивача не були застосовані положення пункту 88 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із доповненнями абзацами 2,3,4, прийнятими всеукраїнською конференцією прокурорів, відповідно, станом на день розгляду даної адміністративної справи по суті, позивач не є особою, до якої може бути застосовано вказані норми.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем 1, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності своїх дій та оскаржуваного рішення виконано та доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255,287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова