Справа № 300/320/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 рокуЛьвів№ 857/6393/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року, ухвалене суддею Главач І.А. у м. Івано-Франківськ о 16 год. 43 хв. у справі № 300/320/19 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рибгосп Бурштинський» до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови № ІФ1496/350/АВ/П/ТД-ФС від 06.09.2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області № ІФ1496/350/АВ/П/ТД-ФС від 06.09.2018 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 17.08.2018 року відповідач провів інспекційне відвідування товариства з обмеженою відповідальністю «Рибгосп Бурштинський» з питань додержання законодавства про працю та склав акт № ІФ1496/350/АВ на підставі якого виніс постанову про накладення штрафу № ІФ1496/350/АВ/П/ТД-ФС від 06.09.2018 року.

В ході проведення інспекційного відвідування відповідач встановив допуск працівників до роботи без укладення трудового договору.

З цього приводу позивач зазначив, що товариство з обмеженою відповідальністю «Рибгосп Бурштинський» у березні, червні, грудні 2017 року та січні, березні 2018 уклало цивільно-правові договори із громадянами: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на виконання певних робіт, а саме промисловий вилов риби у водоймі-охолоджувачі Бурштинської ТЕС, згідно з режимом роботи рибогосподарської експлуатації водойми-охолоджувача Бурштинської ТЕС. При цьому, як зазначає позивач, укладені угоди не зобов`язують виконавців бути присутнім у місці виконання робіт у визначений замовником робочий час, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, умови праці та відпочинку виконавців не визначаються правилами внутрішнього трудового розпорядку замовника, робота виконується на власний ризик. Надані послуги вказаними особами щодо промислового вилову риби у водоймі-охолоджувачі Бурштинської ТЕС не мали постійного характеру, притаманного саме трудовим відносинам, а оплата праці не мала систематичного характеру та була проведена згідно з актами виконаних робіт.

З цих підстав позивач вважає, що відповідач безпідставно притягнув позивача до відповідальності за порушення законодавства про працю. Захист порушеного права, на думку позивача, можливий шляхом скасування постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області № ІФ1496/350/АВ/П/ТД-ФС від 06.09.2018 року про накладення штрафу у сумі 1 116 900 грн. як протиправної.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області № ІФ1496/350/АВ/П/ТД-ФС від 06.09.2018 року.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, Управління Держпраці в Івано-Франківській області, подавши апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення позову. Таку позицію відповідач пояснює тим, що 17.08.2018 року відповідач провів інспекційне відвідування товариства з обмеженою відповідальністю «Рибгосп Бурштинський» з питань додержання законодавства про працю та склав акт № ІФ1496/350/АВ на підставі якого виніс постанову про накладення штрафу № ІФ1496/350/АВ/П/ТД-ФС від 06.09.2018 року.

В ході інспекційного відвідування товариства з обмеженою відповідальністю «Рибгосп Бурштинський», Управління Держпраці в Івано-Франківській області встановило факт допуску позивачем працівників до роботи без укладення трудового договору, що є порушенням частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України. Позивач, на думку відповідача, уклав із громадянами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 однотипні цивільно-правові договори, а не трудові договори. Такого висновку відповідач дійшов зважаючи на те, що жодним пунктом цих цивільно-правових договорів не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні бути відображені в акті приймання. Також, такі договори, на думку відповідача, не містять відомостей щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен передати виконавець замовнику. Предметом укладених товариством угод є сам процес праці, а не її кінцевий результат; виконання робіт виконавцями носить систематичний характер з виконання однієї і тієї ж самої трудової функції.

Таким чином, відповідач зробив висновок, що правовідносини, які склалися між позивачем та зазначеними особами є трудовими.

Відповідач вважає, що вказана постанова прийнята в спосіб, порядку та в межах повноважень відповідного державного органу визначених чинним законодавством України.

У звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, які належним чином повідомлені про судове засідання, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку передбаченому ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд першої інстанції встановив те, що на підставі наказу № 1141-Д від 07.08.2018 року, направлення № 04-13/15-10/5445 від 07.08.2018, листа Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 11974/04 від 30.07.2018 року, в період з 16.08.2018 року по 17.08.2018 року, Управління Держпраці в Івано-Франківській області провело інспекційне відвідування товариства з обмеженою відповідальністю «Рибгосп Бурштинський».

В ході проведеного інспекційного відвідування, Управління Держпраці в Івано-Франківській області виявлено порушення позивачем вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, яке зафіксоване в акті № ІФ1496/350/АВ від 17.08.2018 року.

31.08.2018 року Управління Держпраці в Івано-Франківській області винесло припис № ІФ1496/350/АВ/П, на підставі якого зобов`язало позивача усунути виявлене порушення до 05.09.2018 року.

06.09.2018 року Управління Держпраці в Івано-Франківській області склало акт № ІФ1496/350/АВ-ВП про відмову від підпису та отримання акта перевірки і припису. Акт № ІФ1496/350/АВ від 17.08.2018 року та припис № ІФ1496/350/АВ/П від 31.08.2018 року надіслані об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

27.08.2018 року Управління Держпраці в Івано-Франківській області прийняло рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ІФ1496/350/АВ/П/ТД, яким повідомило позивача про розгляд справи.

06.09.2018 року Управління Держпраці в Івано-Франківській області прийняло постанову № ІФ1496/350/АВ/П/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу в розмірі 1 116 900 грн. за порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які склалися між товариством з обмеженою відповідальністю «Рибгосп Бурштинський» та громадянами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 щодо вилову риби у водоймі-охолоджувачі Бурштинської ТЕС за своїм характером та змістом є цивільно-правовими.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 положення про Державну інспекцію України з питань праці, затверджене Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 386/2011 (далі - Положення № 386/2011) визначено, що Державна інспекція України з питань праці (далі - Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра соціальної політики України.

Відповідно до пункт 3 Положення № 386/2011 основними завданнями Держпраці України є, зокрема: реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю; реалізація державної політики з питань контролю за додержанням законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підпункт 3 пункту 4 Положення № 386/2011 передбачено, що Держпраці України відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

У пункті 1 Порядку № 509 зазначено, що цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою-сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Пунктами 3, 4 Порядку № 509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Справа розглядається у п`ятнадцяти денний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Відповідно до пунктів 8, 10 Порядку № 509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім;

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Частиною першою статті 259 КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

Відповідно до статті 626 Цивільний кодекс України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність чи відсутність ознак трудових правовідносин між позивачем та особами, з якими укладено цивільно-правові договори про надання послуг.

Апеляційний суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм видно, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства чи фізичної особи-підприємця. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Апеляційний суд дослідивши цивільно-правові угоди, укладені позивачем з фізичними особами: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 встановив, що предметом угод є виконання робіт, зокрема промисловий вилов риби у водоймі охолоджувачі Бурштинської ТЕС, згідно з режимом рибогосподарської експлуатації водоймі-охолоджувачі Бурштинської ТЕС. Цивільно-правовими договорами, які укладені з цими фізичними особами передбачено, що виконавці виконання робіт здійснюють у складі бригади.

Також за умовами укладених договорів вартість послуг (робіт) визначена у розмірі 15% від загального обсягу виловленої риби. Однак оплата за послуги здійснюється поетапно, після підписання акту виконаних робіт, що підписаний сторонами.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені вище угоди не були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а були пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Зазначене спростовує доводи позивача про безпідставне визначення цивільних відносин між позивачем та вказаними вище особами як трудових.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами відповідача про недотримання позивачем у межах спірних правовідносин вимог статті 24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), або видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а відтак оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими особами є правомірною.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, у звязку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову з вищевикладених мотивів.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року в справі № 300/320/19 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Рибгосп Бурштинський» до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови № ІФ1496/350/АВ/П/ТД-ФС від 06.09.2018 року відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя ОСОБА_11
судді ОСОБА_12
Повний текст постанови складено 04.10.2019 року ОСОБА_13